Справа № 120/2116/24
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 червня 2025 р. Справа № 120/2116/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.12.2023 №06 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії. Позивачка не погоджується із рішенням пенсійного органу, а тому звернулася в суд.

Представник ГУ ПФУ у Вінницькій області подав до суду відзив на позовну заяву у якому просить суд у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що неможливо зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періодів з 23.09.1986 по 16.11.1992 та з 30.11.1992 по 13.05.1998 у зв`язку із відсутністю документів, підтверджуючих, що загальноосвітня середня школа №181 м. Баку та дитячий садок Вінницького м`ясокомбінату, відноситься до закладів або установ освіти державної чи комунальної форми власності. Оскільки в матеріалах справи відсутній акт перевірки відповідності первинних документів змісту довідки про заробітну плату від 25.05.2015 №1517, виданої банківською філією державного Архіву Азербайджанської республіки за період з 01.09.186 по 31.01.1992 в середній школі №181 м. Баку та відсутністю необхідного страхового стажу на відповідних посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років згідно з пп. "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підстави в нарахуванні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій та проведенні перерахунку з урахуванням довідки про заробітну плату ОСОБА_1 відсутні.

Враховуючи викладене ГУ ПФУ у Вінницькій області підтримує позицію ГУ ПФУ у Харківській області, та вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Представник ГУ ПФУ у Харківській області скористався своїм правом та подав до суду відзив на позовну заяву у якому заперечив проти позову та просить у його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулася до органів пенсійного фонду 11.08.2023 за призначенням пенсії за віком.

З 28.07.2023 позивачка перебуває на обліку в Головного управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком.

21.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Вінницькій області з заявою про перерахунок пенсії.

За принципом екстериторіальності її заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області та за її наслідком прийнято рішення №06 від 25.12.2023 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зокрема, до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років згідно з п.п. е-ж ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не зараховано періоди роботи з 23.09.1986 по 16.11.1992, з 30.11.1992 по 13.05.1998, з чим позивачка не погоджується, а тому звернулася в суд.

Визначаючись щодо позивних вимог, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, в силу вимог ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Як визначено п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 за № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (надалі за текстом - Закон № 213-VІІІ) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності 01.04.2015.

Законом України від 24 грудня 2015 року за № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі за текстом - Закон № 911-VІІІ) у п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років". Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходу на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 за № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 за № 2-р/2019 встановлено, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як наслідок, приведена норма ст. 55 Закону № 1788-XII підлягає застосуванню з 04.06.2019 в редакції, яка діяла до змін, унесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим Законом України від 03.10.2017 за № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі за текстом - Закон № 2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом № 2148-VIII абзац 2 п. 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV викладено в такій редакції: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Суд зазначає, що вказаною нормою лише збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи, має право на обчислення її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до змін, унесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Статтею 62 Закону № Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як слідує із матеріалів справи, до спеціального стажу позивачки не зараховано період роботи з 23.09.1986 по 16.11.1992 та з 30.11.1992 по 13.05.1998 з посиланням на те, що відсутні документи, підтверджуючі, що загальна середня школа №181 м. Баку та дитячий садок Вінницького м`ясокомбінату відносяться до закладів або установ освіти державної або комунальної форми власності.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону №1788-XII).

З матеріалів справи слідує, та жодним чином не спростовується представником позивача, що спірні періоди роботи позивачки зараховані до її страхового стажу при призначенні пенсії за віком з 28.07.2023.

Спірний період з 23.09.1986 по 16.11.1992 та з 30.11.1992 по 13.05.1998 не зараховано до спеціального стажу позивачки, що дає право на вислугу років.

В той час, суд критично оцінює посилання сторони відповідачів на те, що спірні періоди не зараховано, оскільки відсутні документи, підтверджуючі, що загальна середня школа №181 м. Баку та дитячий садок Вінницького м`ясокомбінату відносяться до закладів або установ освіти державної або комунальної форми власності.

З цього приводу суд акцентує увагу на тому, що позивач не повинна нести тягар відповідальності через те, що посадові особи підприємств, де вона працювала, неналежним чином вчинювали записи до трудової книжки.

При цьому суд зазначає, що право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

За умови підтвердження трудового стажу позивач, як громадянин України, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Отже, обставина на яку зіслалося Головне управління в оскарженому рішенні не є правомірною підставою для відмови у зарахування такого періоду роботи до спеціального стажу.

Таким чином, періоди роботи з 23.09.1986 по 16.11.1992 та з 30.11.1992 по 13.05.1998 підтверджено записами в трудовій книжці, а відтак відмова у не зарахуванні такого періоду до спеціального стажу позивачки є протиправною. Жодних належних і допустимих доказів зворотного відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини, та надану їм оцінку, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права є скасування рішення Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області №06 від 25.12.2023.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язати пенсійний орган призначити їй пенсію за віком відповідно до вимог закону, , то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на те, що такий вид пенсії позивачці уже призначено з 28.07.2023, тобто з дня досягнення нею пенсійного віку.

Враховуючи, що заява позивачки від 21.12.2023, що і стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення, полягала у перерахунку пенсії та визначенні права на виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивачки буду зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.12.2023 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат проведено судом з урахуванням положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №06 від 25.12.2023 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно з п.п. е-ж ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 23.09.1986 по 16.11.1992, з 30.11.1992 по 13.05.1998 та повторно розглянути заяву від 21.12.2023 з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром. 3, під. 1, )

Суддя Комар Павло Анатолійович