Справа № 163/788/25
Суддя: Павлусь О. С.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/788/25
Провадження № 2-а/163/20/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить скасувати постанову поліцейського 5 роти 1 батальйону відділу організації несення служби в місті Ковель УПП у Волинській області Іваненка В.А. ЕНА № 4448136 від 07.04.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 03 квітня 2025 року о 18:36 год, керуючи автомобілем, був зупинений працівником поліції. Обґрунтованої відповіді щодо законності причин зупинки поліцейський не надав, через що здійснив дзвінок на службу 102. Після цього до нього підійшов інший поліцейський, який повідомив про порушення ним Правил дорожнього руху, у зв`язку із чим зобов`язаний пред`явити документи на його вимогу. Зазначений працівник поліції не вчиняв дій щодо зупинки його автомобіля та ним не було доведено фактів, які свідчили про порушення Правил дорожнього руху. Щодо незаконної вимоги про пред`явлення документів здійснив дзвінок на службу 102. Згодом поліцейський повідомив про складання щодо нього протоколу про порушення правил дорожнього, але яких саме не повідомили. Оскільки з матеріалами справи ознайомлений не був, подав клопотання про перенесення розгляду справи. Розгляд справи відбувся 07.04.2025 о 18:00 год в приміщенні патрульної полії м.Ковель. Під час дослідження відеозапису було встановлено відсутність у його діях порушення Правил дорожнього руху. Проте поліцейський виніс оскаржувану постанову, яку вважає незаконною через порушення поліцейських норм матеріального та процесуального права. Перш за все, з початку зупинки його не було повідомлено про причину зупинки з передбаченої п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» підстави, на яку міститься посилання в оскаржуваній постанові. Правил дорожнього руху не порушував, тому законних підстав для зупинки керованого ним транспортного засобу поліцейський та притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП поліцейський не мав. Проте, поліцейський у тій ситуації будь-яким чином намагався притягнути його до відповідальності і в результаті виніс оскаржувану постанову. Поліцейський порушив свої службові обов`язки, що призвело до порушення ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На позовну заяву представник відповідача подав відзив, у якому вказав на безпідставність позову. На обґрунтування такої позиції зазначив, що 03.04.2025 поліцейським Іваненком В.А. було виявлено факт адміністративного правопорушення, а саме, що позивач, керуючи транспортним засобом, рухався на дорозі, що має дві і більше смуги для руху в одному напрямку, у крайній лівій смузі при вільних правих та на вимогу працівника поліції не надав у спосіб, що дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія та у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.11.5 та 2.4а Правил дорожнього руху. При розгляді справи поліцейським враховано клопотання позивача скористатися правовою допомогою та перенесено розгляд справи на іншу дату. За результатами подальшого розгляду справи, врахувавши та дослідивши обставини справи, поліцейський встановив відсутність в діях позивача вище вказаного порушення ПДР, проте вважав доведеним вчинення іншого правопорушення, а саме непред`явлення поліцейському на законну вимогу відповідних документів. Звернув увагу на те, що зупинка транспортного засобу позивача здійснювалась після вчинення ним дій, які мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, яке у подальшому лише при дослідженні наявних доказів та врахуванні пояснень самого позивача було спростовано, тому на момент зупинки поліцейський мав достатні підстави вважати, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, а тому його вимога пред`явити посвідчення водія, реєстраційні документи на автомобіль, страховий поліс були законними. Посилаючись на постанову Верховного Суду в справі №537/2324/17, вказав, що накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим навіть, коли факт іншого порушення правил дорожнього руху не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Просив відмовити у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач в канцелярію суду подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у поданому відзиві просив проводити розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглянув справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205, ч.3 ст.268 КАС України, оскільки не вбачає перешкод для такого розгляду.

За змістом ч.ч.4, 5 ст.250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення у цій справі є 17 червня 2025 року тобто, дата складення повного судового рішення.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

07 квітня 2025 року поліцейський 5 роти 1 батальйону відділу організації несення служби в м.Ковель УПП у Волинській області Іваненко Вадим Аркадійович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4448136, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно до змісту цієї постанови 03.04.2025 о 18:36:01 в селі Вишнів по автодорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин на 488 км водія зупинено згідно з п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», водій на законну вимогу поліцейського не надав у спосіб, що дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.4. а) Правил дорожнього руху.

Частина 1 статті 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Пункт 2.4. а) Правил дорожнього руху передбачає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, а це, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії).

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне право-порушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відео-запису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що до неї додається відео з н/к 475408, 475661, відео із системи спостереження ДСПП.

Компакт-диск із відеозаписом подій представник відповідача додав до відзиву на позовну заяву.

З переглянутого відеозапису встановлено, що під час керування транспортним засобом позивач був зупинений працівником патрульної поліції. Відеозапис розпочинається із розмови між поліцейським та позивачем, зі змісту якої стає зрозумілим, що поліцейський візуально вбачав порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме, що позивач рухався по дорозі, яка має дві і більше смуги для руху в одному напрямку, та їхав по крайній лівій смузі при вільній правій.

На таке звинувачення позивач пояснив поліцейському, що їхав на розворот, перестроївся у смузі, при цьому автомобіль, що слідував паралельно, включив покажчик повороту, жодного пункту ПДР не порушував. Також зазначив, що вимога щодо крайньої лівої смуги не поширюється на території населеного пункту, а керував він транспортним засобом саме у населеному пункті.

З огляду на такі пояснення позивача, поліцейський, який зупинив позивача, почав передивлятись в телефоні відео на предмет встановлення факту порушення позивачем Правил дорожнього руху. У цей час підійшов ще один поліцейський, який також почав передивлятися це ж відео. Обидва поліцейських достатньо тривалий час вивчали відео, а позивач в цей час спокійно без жодних зауважень і коментарів очікував на висновки поліцейських. Після перегляду відео один з поліцейських, який підійшов пізніше, розуміючи, що позивач Правил дорожнього не порушував, вирішив провести з позивачем роз`яснювальну роботу щодо населеного пункту. Позивач на такі дії поліцейського зазначив, що він слідує далі, оскільки в поліцейських була відсутня причина його зупинки. Лише після цього поліцейський попросив позивача пред`явити посвідчення водія, документ на транспортний засіб та страховий поліс, а на запитання позивача причиною зупинки вказав пункт 11.5 Правил дорожнього руху. Після цього позивач здійснив дзвінок на службу 102 з приводу незаконності зупинення його транспортного засобу працівниками патрульної поліції. Після таких дій поліцейський повідомив, що розпочинає розгляд справи щодо позивача за непред`явлення документів, який за клопотанням позивача було перенесено на іншу дату.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За змістом п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

У частині 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;…

Аналізуючи досліджений в справі відеозапис подій, який є головним і визначальним доказом подій, оскільки відтворює реальну картину перебігу фактів, поведінку кожної сторони, не спотворюючи і не перекручуючи фактичних обставин, вбачаються підстави для висновку, що правовою підставою для зупинки позивача працівниками патрульної поліції слугував п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а не п.3 ч.1 ст.35 цього ж Закону, як це зазначено в оскаржуваній постанові.

Вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу позивач виконав. При цьому, доказів того, що під час зупинки поліцейський одночасно висунув позивачу вимогу щодо пред`явлення посвідчення водія та інших документів згідно із п.2.1 Правил дорожнього руху, у зв`язку із виявленням факту правопорушення, суду не надано і на відеозаписі не зафіксовано.

Досліджений відеозапис беззаперечно свідчить, що поліцейські за результатами ретельного дослідження відеозапису уже на місці зупинки переконалися у відсутності в діях позивача порушень Правил дорожнього руху та лише після цього, як відповідь на висловлену позивачем реакцію щодо незаконності його зупинки, один з поліцейських висунув вимогу щодо пред`явлення документів.

Тобто, вищенаведене свідчить, що вимога про пред`явлення документів зі сторони поліцейського, який навіть не зупиняв позивача і візуально не встановлював можливих ознак порушення Правил дорожнього руху зі сторони позивача, прозвучала уже після аналізу поліцейськими відеозапису і встановлення відсутності в діях позивача ознак порушень вимог Правил дорожнього руху, та фактично була реакцією поліцейського на поведінку позивача, який висловився за незаконність зупинки поліцейським керованого ним транспортного засобу.

Суд беззаперечно погоджується із викладеним у відзиві відповідача твердженням про те, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Однак, така перевірка документів посадовою особою органу владних повноважень має здійснюватися у чіткій відповідності до вимог закону, без будь-яких ознак демонстрації наданої законом влади, безсторонньо і об`єктивно.

Як зазначають сторони у письмових заявах по суті спору, відсутність у діях позивача порушення п.11.5 Правил дорожнього руху знайшла своє підтвердження під час розгляду події по суті, а це, у свою чергу, підтверджує вищенаведені висновки, які для поліцейського на час розгляду справи були уже наперед відомі.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що доказів прийняття процесуального рішення стосовно позивача за ч.2 ст.122 КУпАП, яка кореспондується із п.11.5 Правил дорожнього руху, сторона відповідача не надала.

Стаття 284 КУпАП визначає, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, за обставинами справи і розвитком подій, яких притримувався поліцейський, у даному випадку поліцейський мав би винести одне із передбачених ст.284 КУпАП рішень щодо позивача за ознаками ч.2 ст.122 КУпАП. Закриття справи за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП) за цих конкретних обставин безумовно вимагає від посадової особи поліції винесення відповідної постанови.

Всупереч наведених законодавчих приписів таких процесуальних вимог відповідач не дотримав.

У зв`язку з цим, посилання представника відповідача на правову позицію у постанові Верховного Суду в справі №537/2324/17 суд відхиляє і у цій справі не застосовує, оскільки фактичні справи даної справи є суттєво відмінними від тих, що мали місце в справі №537/2324/17, у якій працівником поліції приймалося передбачене ст.284 КУпАП рішення по усіх пунктах звинувачення порушень Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У частині 2 статті КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

У частині 1 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в по-рядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведене, суд, ретельно проаналізувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку про безпідставність притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню як незаконна із закриттям провадження в справі у відповідності до п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Таким чином, позов підлягає повному задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, на користь позивача належить стяг-нути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.242-247 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Постанову поліцейського 5 роти 1 батальйону відділу організації несення служби в м.Ковель УПП у Волинській області Іваненка Вадима Аркадійовича серії ЕНА № 4448136 від 07 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП і накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень скасувати, а провадження в справі закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його складення.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ;

відповідач - Управління патрульної поліції у Волинської області; місце знаходження - вулиця Залізнична, 15, місто Луцьк.

Головуючий: суддя О.С. Павлусь