Справа № 320/379/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Київ справа №320/379/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, що полягає в ухиленні від прийнятті та розгляді по суті заяви-анкети від 24.05.2023 року з відповідним пакетом документів щодо оформлення (видачі) обміну посвідки на тимчасове проживання поданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області прийняти та розглянути по суті заяву-анкету від 24.05.2023 року з відповідним пакетом документів щодо оформлення (видачі) обміну посвідки на тимчасове проживання поданий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовну заяву аргументовано тим, що позивач вчасно звернулася за обміном посвідки на тимчасове проживання, а саме 08.12.2022 року, оскільки пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 09.11.2022, передбачено, що особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї Постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією Постановою (тобто до 08.12.2022) звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності цією Постановою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2024, позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року відкрито провадження у справі № 320/379/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а відповідачу надати відзив та всі матеріали, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

04.03.24 через систему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду від ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області надійшов відзив. Відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та вважає, що для задоволення позову відсутні підстави. В обґрунтування такої позиції повідомляє наступне. Відповідно до п. 3 Постанови № 1232, особи, зазначені в абз. 3 п. 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 до дня набрання чинності цією постановою. Однак, як вбачається з матеріалів справи, строк для зверення для обміну посвідки у позивача закінчився 09.02.2022, тобто до 24.02.2022. 16.06.2023 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за вих. № C-987/6/8010-23/8010.6.2/2098-23 позивачу була надана відповідь на її зверенння та роз`яснено порядок подальших дій, а тому зі сторони ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не було допущено жодної бездіяльності. Враховуючи все вищевикладене, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, відповідач просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, що підтверджується копією паспорта громадянки рф, який міститься в матеріалах справи.

Позивачу, громадянці рф, що перебуває в шлюбі з громадянином України, ОСОБА_2 (шлюб зареєстровано 17 лютого 2021 року/копія свідоцтва про шлюб міститься в матеріалах справи), 02.03.2021 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області була видана посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 по категорії 04/14 з терміном дії до 01.03.2022 року.

08.12.2022 позивач звернулася до центру обслуговування громадян «Паспортний сервіс» для оформлення (обміну) посвідки на тимчасове проживання в Україні, що підтверджується відповіддю заступника генерального директора ДП «Документ».

16.06.2023 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за вих. № С-987/6/8010- 23/8010.6.2/2098-23 позивачу була надана відповідь на її звернення та роз`яснено порядок подальших дій, а саме:

Підстави та проживання в Україні визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322. Відповідно до пункту 19 Порядку у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. Разом з тим, надання адміністративних послуг громадянам російської федерації відбувається із урахуванням особливостей, визначених постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 09.11.2022. Пунктом 3 Постанови передбачено, що особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї Постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією Постановою (тобто до 08.12.2022) звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності цією Постановою. Оскільки термін дії посвідки на тимчасове проживання оформленої на ім`я позивача № НОМЕР_1 до 01.03.2022, то строк звернення із заявою про обмін посвідки закінчився 09.02.2022. Враховуючи вищевикладене, вказана Постанова не може бути застосована щодо позивача.

Надалі позивачем було направлено скаргу від 15.09.2023 року до ДМС, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення, яким заяву-анкету від 24.05.2023 року з відповідним пакетом документів щодо здійснення оформлення (видачі) обміну посвідки на тимчасове проживання було залишено без розгляду (по суті не було розглянуто), що оформлено у формі листа від 16.06.2023 року за №С-987/6/8010-23/8010.6.2/2098-23 та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області розглянути по суті заяву-анкету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідним пакетом документів щодо оформлення (видачі) обміну посвідки на тимчасове проживання та прийняти від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за необхідності від громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідний пакет документів щодо оформлення (видачі) обміну посвідки на тимчасове проживання.

Листом №С-8320-23/8.1/4016-23 від 03.10.2023 позивача було повідомлено, що звернення від 24.05.2023, іменоване як заява-анкета та яке подане у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», було розглянуто ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у порядку, передбаченому цим Законом України, та надано відповідь листом від 16.06.2023 року за №С-987/6/8010- 23/8010.6.2/2098-23. За своєю суттю лист ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 16.06.2023 № С-987/6/8010-23/8010.6.2/2098-23 не є рішенням про відмову в оформленні, обміні, видачі посвідки на тимчасове проживання та не може бути оскаржений у відповідності до вимог пункту 77 Порядку. Порушень у діях посадових осіб ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не встановлено.

Не погодившись із висновками суб`єктна владних повноважень, позивач звертається до суду та просить визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, а також зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з частиною другою цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб.

У розумінні даного Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом; посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні; возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України (п.п. 3, 9, 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI);

Відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з ч. 14 ст. 5 Закону № 3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до положень ст. 5-1 Закону № 3773-VI (у редакції від 14.08.2021 року) строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить:

1) у випадку, визначеному частиною четвертою статті 4 цього Закону, - строк дії дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства;

2) у випадку, визначеному частиною п`ятою статті 4 цього Закону, - строк реалізації проекту міжнародної технічної допомоги, який зазначається в реєстраційній картці проекту;

3) у випадку, визначеному частиною дванадцятою статті 4 цього Закону, - два роки;

4) у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні;

4-1) у випадку, визначеному частиною двадцятою статті 4 цього Закону, - три роки;

5) в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - один рік.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання не може перевищувати строку дії паспортного документа іноземця або особи без громадянства. Це положення не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині двадцятій статті 4 цього Закону.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2022 р. № 1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» відповідно до статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», було установлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам російської федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

у разі звернення громадянина російської федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Водночас зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються на:

- осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6 та 9 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України Про імміграцію;

- осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, п`ятнадцятою, шістнадцятою статті 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб;

- осіб, що звернулися із заявами про продовження строку перебування в інших випадках, крім передбачених абзацами другим та третім цього пункту, якщо рішення за такими заявами приймаються Головою Державної міграційної служби або його заступниками.

Особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності цією постановою.

Постановою КМУ від 25 квітня 2018 р. № 322 було затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання.

Згідно з редакцією Порядку від 31.12.2021 (на час виникнення та існування правовідносин у межах даної справи) посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет осіб, зазначених у частинах другій - тринадцятій статті 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до яких вони прибули з метою возз`єднання сім`ї. Посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом. Обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання (п.п. 1, 3, 4, 7).

Пункт 19 даного Порядку передбачає, що у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Так, позивачу 02.03.2021 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області була видана посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 по категорії 04/14 з терміном дії до 01.03.2022 року.

На час спірних правовідносин діяла редакція Порядку від 31.12.2021 року, де визначено, що обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки. Документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Поряд із цим діяли положення, відповідно до яких особи повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності Постановою № 1232 звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності цією постановою.

09.11.2022 Постанова № 1232 набрала чинності. Водночас посилання позивача на те, що вона подала документи вчасно, у межах строку визначеного Постановою № 1232, а саме 08.12.2022 року, не відповідає дійсності, оскільки цією ж Постановою визначено, що положення про «протягом 30 днів з дня набрання чинності» застосовуються лише у випадку, якщо строк звернення за обміном посвідки настав у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності цією постановою.

Позивач помилково ототожнює строк дії посвідки (у випадку ОСОБА_1 посвідка до 01.03.2022 року) та строк подачі документів для обміну посвідки, оскільки, як визначено Порядком, такі документи можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки. Таким чином, хоча строк дії посвідки позивача закінчився 01.03.2022 року, тобто в межах дії положення «у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності Постановою № 1232», проте сам строк звернення за обміном такої посвідки закінчився 09.02.2022 р., а тому положення у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності Постановою № 1232» не можуть бути застосовані до позивача, адже строк для обміну посвідки закінчився до подій 24 лютого 2022 року.

Отже, визначений Законом обов`язок ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відмовити в прийнятті документів та поінформувати про це позивача був реалізований СВП у межах його повноважень та відповідно до закону, а тому, як вбачається зі сукупності наданих матеріалів у справі та нормативних приписів, у діях ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відсутні ознаки протиправної бездіяльності.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області прийняти та розглянути по суті заяву-анкету від 24.05.2023 року з відповідним пакетом документів щодо оформлення (видачі) обміну посвідки на тимчасове проживання поданий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вони також не підлягають задоволенню, оскільки, як уже було з`ясовано вище, на це немає законних підстав.

Ignorantia juris non excusat основоположний принцип права, «незнання закону не звільняє від відповідальності», який знаходить своє відображення в законодавстві більшості цивілізованих та правових держав світу, зокрема й в Україні. Даний стрижневий постулат утілений в ст. 68 Конституції України (Основному Законі України), відповідно до якого кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Європейський суд з прав людини також наголошує на важливості дотримання даного принципу, зазначаючи, що незнання закону не може слугувати виправданням (Polednovб v. the Czech Republic - 2615/10 Decision 21.6.2011 [Section V]).

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що фінансова підтримка армії, участь у волонтерських зборах, засудження влади рф у соціальних мережах, «безмежна любов до України та її людей» (про що йдеться в одному зі звернень позивача, доданого до матеріалів справи з боку відповідача) не є «сarte blanche» («білою карткою») для недотримання Конституції України й законів України та поважною й непереборною причиною їх незнання. Вищезгадані якості та активні дії позивача на підтримку України також не є нормативно визначеною умовою для строків обміну посвідки на тимчасове проживання чи можливості їх недотримання, а випливають суто із так званого «щиросердного волевиявлення позивача» і юридично ні до чого не зобов`язують ні суб`єкта владних повноважень, ні самого позивача.

Так, суд критично ставиться до звернення позивача від 14.12.2022 року до відповідача, яке розпочинається зі слів «Добрий день, шановний ДМС», та продовжується наступним чином: «Мене звати ОСОБА_1 , за паспортом громадянка рф, а в душі українка. В 2020 році приїхала до Києва, щоб познайомитися з цим містом, була вражена його красою, дуже сподобалися люди, почуття свободи, присутнє відчуття безпеки особистості.

У новорічну ніч познайомилася зі своїм майбутнім чоловіком, з яким через рік і одружились, переїхала в Україну на ПМП, в росії жити ніколи не хотіла, нинішню владу рф ненавиджу, дуже шкода українську націю, її культура заслуговує розвиватися та процвітати. ППП закінчувалася 1 березня, і так слалися обставини, що лютий на 2 дні коротший за березень, а вона не вклалася у терміни подання документів за стандартною процедурою.

Люблю Україну і хочу залишитись тут жити! Імпонує ця країна, кохає свого чоловіка, планує дітей, відчуває клімат як свій рідний, люди тут такі доброзичливі і її захопленню стійкості, сміливості і об`єднанню українського народу не має меж. Зі своєї сторони, намагається всіляко донести правду через соціальні мережі до своїх родичів, друзів та знайомих в росії, а також постійно підтримує армію донатами, приймає участь у різних волонтерських зборах . Готова оплатити штраф у випадку нгеобхідності.», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Відповідно до статті 2 Конституції України суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

З огляду на викладене, як держава Україна, так і Українська нація заслуговує не на шкоду з боку громадян рф, а на повагу, гордість за неї, безмежну вдячність нашим захисникам і захисницям, і зазначений факт є загальновідомим.

Законність підстав перебування на території України позивача - громадянки рф та її враження містом героєм Києвом, раптове усвідомлення ненависті до російської «нинішньої» влади, різке захоплення «почуттям свободи та безпеки особистості, об`єднання українського народу», що зумовило квапливий переїзд до України на ПМП, відчуття «українського клімату як свого рідного» саме перед повномасштабним вторгненням рф у 2022 році, як і «донесення правди до своїх родичів, друзів і знайомих в росії через соціальні мережі, постійна підтримка армії, участь у різних волонтерських зборах», не підтверджені будь якими належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст.73 76 Кодексу адміністративного судочинства України, а стиль наведеного вище звернення позивача «з раптовим усвідомленням безмежної любові і захоплення до України» викликає обґрунтований сумнів у суду не тільки щодо його щирості, а й щодо доцільності звернення до Державної міграційної служби в даному контексті.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Варто також враховувати п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.