Справа № 449/489/25
Суддя: Гуняк О. Я.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 449/489/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2025 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді: Гуняк О.Я.,

з участю секретаря судових засідань: Тивонюк С.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області та Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа: Інспектор відділення поліції №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції Халус Володимир Степанович про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову серії ЕНА N? 4331073 від 22.03.2025 року, винесену інспектором відділення поліції N?2 Львівського РУП N?2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Халус Володимиром Степановичом . про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУПАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 22.03.2025 року приблизно о 18.20 хв. він - ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «БМВ Х3» р.н. « НОМЕР_1 », що належить мені на праві приватної власності, рухався в населеному пункті Куровичі в напрямку м.Львова.

Зазначає, що спереду нього рухались транспортні засоби, зокрема, автобус, за ним легковий автомобіль (марки та номерних знаків яких він не запам?ятав). Стверджує, що незадовго до виїзду з населеного пункту, проїхавши пішохідний перехід, автобус максимально зменшив швидкість і повернув праворуч на другорядну дорогу. Відповідно, легковий автомобіль, що рухався за ним, теж зменшив швидкість приблизно до 20 км/год. Наголошує, що він змушений був теж аналогічно зменшити швидкість приблизно до 20 км/год. Після завершення автобусом повороту, легковий автомобіль почав плавно набирати швидкість. Це відбувалось за межами пішохідного переходу, тобто, проїхавши його. Звертає увагу, що оскільки легковий автомобіль, що рухався перед ним надто повільно набирав швидкість, а зустрічні транспортні засоби були відсутні, він вирішив зробити об?їзд вказаного транспортного засобу. Зауважує, що швидкість легкового автомобіля перед ним була до 30 км/год. і він включив показник лівого повороту, пришвидшив свій автомобіль та об?їхав легковий автомобіль, пересікти суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1. Зазначає, що проїхавши приблизно ще 300-400 метрів, його зупинив працівник поліції, який не назвав свого прізвища, ім?я та посади. Звертає увагу, що причиною зупинки його автомобіля працівник поліції вказав «обгін транспортного засобу з перетинанням суцільної лінії дорожньої розмітки» та попросив посвідчення водія. Наголошує, що він пояснив, що легковий автомобіль, що рухався переді мною рухався зі швидкістю менше 30 км/год і відповідно до ПДР України, він мав право його обігнати, однак поліцейський сказав, щоб він довів це. Зауважує, що він наполягав, що це він, працівник поліції, повинен довести вчинення ним правопорушення на надати докази. Звертає увагу, що працівник поліції показав відеозапис на планшеті, де на значній відстані рухались кілька автомобілів і один з них здійснив обгін легкового автомобіля. В подальшому він приблизився і це був його автомобіль. Стверджує, що він попросив аркуш паперу і написав пояснення, в якому коротко виклав обставини події. Наголошує, що не маючи доказів швидкості легкового автомобіля, відповідно, не маючи доказів порушення ним ПДР, працівник поліції сказав, що все рівно винесе відносно нього постанову і сказав чекати. за якийсь час він прийшов і заявив, що відносно нього складена постанова про порушення ним правил ПДР, а саме обгін транспортного засобу ближче ніж за 50 метрів. У відповідь мені було сказано, що я маю право оскаржити його рішення. Також працівник поліції не надав мені копію постанови, зіславшись на відсутність технічної можливості її видрукувати. Вважає, що інспектором відділення поліції N?2 Львівського РУП N?2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Халус Володимиром Степановичем складена при відсутності доказів правопорушення, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА N?4331073 від 22.03.2025 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

В судове засідання представники відповідачів не з`явилися, хоч про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Клопотань, заяв про відкладення розгляду справи досуду не надходило.

Третя особа - інспектор СРПП ВнП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Халус Володимир Степанович, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій останній просить проводити розгляд справи без його участі, заперечень по справі немає. Додатково зазначив, що доказів вчинення правопорушення ОСОБА_1 , відсутні через технічні несправності.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною другою статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, у вигляді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів)

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними доказами у розумінні статті 73 КАС України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Частиною першою статті 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1).

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4331073 від 22.03.2025 року « 22.03.2025 р. о 18 год 20 хв., на АД М-09, 94 км, 300 м, керуючи транспортним засобом марки «БМВ Х3» р.н. « НОМЕР_1 », здійснив обгін ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті, чим порушив п.1.4.6.в. ПДР».

В порушення частини другої статті 77 КАС України відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Таким чином доводи відповідача щодо належного доказового притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України є безпідставними і необґрунтованими, оскільки не спростовані жодними доказами.

Слід наголосити, що наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, відповідачем не надано.

З урахуванням зазначеного, доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву стосовно правомірності притягнення позивачки до адміністративної відповідальності є не обґрунтованим, а матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд вважає, що винесена постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Слід звернути увагу, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в винесеній постанові, однак не надав до суду належних та допустимих доказів факту вчинення позивачкою адміністративного правопорушення.

Враховуючи відсутність належних доказів вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, тому слід зазначити, що доводи сторін про правомірність чи неправомірність оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.

Відповідно до позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформованої у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділення поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області та Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа: Інспектор відділення поліції №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції Халус Володимир Степанович про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову винесену Інспектором відділення поліції №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Халус Володимиром Степановичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4331073 від 22.03.2025 року, щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Львівській області сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий за адесою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Відділення поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області, місце знаходження6 вул. Галицька, 29, м.Перемишляни, Львівського району Львівської області.

Головне управління національної поліції у Львівській області, , місце знаходження: 79000, м.Львів, пл.Григоренка, 3, .

Третя особа:

Інспектор Відділення поліції №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції - Халус Володимир Степанович.

Суддя О. Я. Гуняк