Справа № 380/23491/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року справа № 380/23491/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі-відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправним рішення відповідача-1 від 10.09.2024 № 88 про відмову зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 01.06.2005 до 21.05.2018 та про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.06.2005 до 21.05.2018, із урахуванням заробітної плати вказаної в довідці про заробітну плату для призначення пенсії від 10.02.2019 № 11 за період з 01.06.2005 до 21.05.2018 та призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно з Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дати звернення за її призначенням - з 03.09.2024;

- зобов`язати відповідача-2 провести виплату призначеної позивачу пенсії з дати звернення за її призначенням - з 03.09.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії. 10.09.2024 відповідач-1 прийняв рішення № 88 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, не зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.06.2005 до 31.12.2017, оскільки підприємство, на якому працював позивач, розташоване на території російської федерації.

Позивач вважає, що спірним рішенням відповідач-1 порушив його законні права та інтереси, оскільки це рішення ґрунтується на безпідставних мотивах та не відповідає критеріям правомірності, а тому просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 22.11.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 11.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

30.12.2024 Головне управління ПФУ у Львівській області подало відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позову, мотивуючи тим, що оскільки Угода про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не діє на території України та росії, у зв`язку із цим ПФУ звернувся із запитом від 27.12.20222 № 2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватися до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації.

Відповідно до запропонованого порядку дій, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР до 31.12.1991, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу набутого на території України, на умовах, визначених частиною 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV.

Міністерство соціальної політики України листом від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54 підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій. При призначенні пенсії, Мінсоцполітики запропонувало заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії враховувати за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058-ІV, а за період до 31.12.1991 на умовах, визначених абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058-ІV.

Стверджує, що згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, відповідач-1 вважає, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.06.2005 до 31.12.2017, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії.

Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1996 роки (категорія 4) ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", для осіб які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю (щільність забруднення ґрунту за цезієм 137 від 1 до 5 км (км2).

Трудова діяльність ОСОБА_1 підтверджена наявною у матеріалах справи копією трудової книжки від 01.06.2005 серії НОМЕР_2 , а саме відповідно до записів № 1-2, ОСОБА_1 з 01.06.2005 до 21.05.2018 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Уралтрубопровод".

Згідно із довідкою ТОВ "Уралтрубопровод" від 10.02.2019 № 11 про заробітну плату для призначення пенсії, ОСОБА_1 за час роботи у ТОВ "Уралтрубопровод" з червня 2005 року до грудня 2017 року, з його заробітної плати сплачені страхові внески. Довідка видана на підставі особистих рахунків за 2005 2017 роки.

З метою призначення пенсії за віком згідно із ст. 55 Закону № 796-ХІІ, позивач 03.09.2024 звернувся до Головного управління ПФУ у Київській області із відповідною заявою, до якої долучив необхідні документи.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 03.09.2024 про призначення пенсії, визначене Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

10.09.2024 Головне управління ПФУ у Львівській області прийняло рішення № 88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, зазначивши, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи на території російської федерації з 01.06.2005 до 31.12.2017, згідно з довідкою від 10.02.2019 № 11, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.

Право на призначення пенсії за віком згідно із ст. 55 Закону № 796-ХІІ відсутнє, оскільки у заявника немає необхідної кількості страхового стажу.

Вважаючи рішення від 10.09.2024 № 88 протиправним та таким, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність оспорюваного рішення, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо соціальних виплат стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (далі - Закон № 796-ХІІ).

Частиною 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Суд встановив, що відповідно до посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1996 роки (категорія 4) ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", для осіб які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю (щільність забруднення ґрунту за цезієм 137 від 1 до 5 км (км2).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається поряд з національним законодавством, із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (п.п. 13 п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014 № 280).

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України гарантовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) встановлено правила обчислення розміру пенсій.

За правилами ст. 1, ст. 6 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Призначення пенсії громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугою років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до ст. 7 цієї Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Угода від 13.03.1992 поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5).

При встановленні права на пенсію необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 01.12.1991, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди від 13.03.1992), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання інформувати одна одну про діюче в їхніх державах пенсійне законодавство, наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів щодо встановлення обставин, які мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру (ст. 10 Угоди від 13.03.1992).

Частиною 2 ст. 13 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 передбачено вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

23.12.2022 набув чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-ІХ "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року".

Отже, пенсійні права громадян України, що виникли відповідно до положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, після виходу України із цієї Угоди, тобто після 29.11.2022, не втратили своєї сили у розумінні ч. 2 ст. 13 цієї Угоди від 13.03.1992.

Таким чином, наведені положення Угоди передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають. При цьому обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Зважаючи на викладене, доводи відповідача-1 про неможливість зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в російській федерації з огляду на припинення дії Угоди, суд вважає необґрунтованими, оскільки у спірний період вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з урахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Відтак, суд наголошує, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд вважає, що рішення від 10.09.2024 № 88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, з огляду на що є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім того, суд зауважує, що у справі, що розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ у Львівській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Тому дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, яким, у цьому випадку, є Головне управління ПФУ у Львівській області.

До такого висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд враховує під час вирішення цього спору.

Крім того, суд зауважує, що у позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача-1 зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи у ТОВ "Уралтрубопровод" Михайлівського гірничозбагачувального комбінату з 01.06.2005 до 21.05.2018.

Суд встановив, що 10.09.2024 відповідач-1 рішення № 88 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії, зазначивши, що за доданими документами до страхового стажу не зарахований період роботи на території російської федерації з 01.06.2005 до 31.12.2017 згідно з довідкою від 10.02.2019 № 11.

Разом із цим, довідкою ТОВ "Уралтрубопровод" від 10.02.2019 № 11 про заробітну плату для призначення пенсії підтверджено, що ОСОБА_1 за час роботи у ТОВ "Уралтрубопровод" з червня 2005 року до грудня 2017 року з його заробітної плати сплачувалися страхові внески. Довідка видана на підставі особистих рахунків за 2005 2017 роки.

Оскільки предметом судового захисту можуть бути тільки порушені, невизнані чи оспорювані права, а зі змісту спірного рішення не встановлено, що пенсійний орган не зарахував ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.2018 до 21.05.2018, суд вважає, що права позивача у цьому випадку не порушені, а тому така вимога є передчасною.

Відтак, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про призначення пенсії з 03.09.2024, суд відмічає, що обчислення загального страхового стажу, яке дає особі право на призначення пенсії, належить до компетенції пенсійного органу і суд не вправі вдаватись до обчислення страхового стажу та призначати пенсію, замінюючи такими діями пенсійний орган. У той же час, при обчисленні загального страхового стажу відповідач-1 зобов`язаний урахувати висновки суду щодо необхідності зарахування чи не зарахування певного стажу до страхового.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.06.2005 до 31.12.2017 у ТОВ "Уралтрубопровод", з урахуванням довідки про заробітну плату для призначення пенсії від 10.02.2019 № 11, та повторно розглянути заяву від 03.09.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач-1, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

З огляду на викладене вище, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.09.2024 № 88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів вул. Митрополита Андрея, буд. 10; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) період роботи з 01.06.2005 до 31.12.2017 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Уралтрубопровод", з урахуванням довідки про заробітну плату для призначення пенсії від 10.02.2019 № 11, та повторно розглянути заяву від 03.09.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів вул. Митрополита Андрея, буд. 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна