Справа № 640/3718/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2025 року Справа № 640/3718/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІДРЕЙЛ»
до Головного управління ДПС у м.Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
16.02.2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СІДРЕЙЛ» до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому позивач просить суд:
22.02.2021 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
16.04.2021 року від Головного управління ДПС у м.Києві надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Відповідач вважає податкове повідомлення-рішення правомірним, та таким, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
27.04.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що подаючи уточнюючий розрахунок по податковій декларації позивачем не було допущено помилок при їх складанні та позивачем не було допущено порушень ст.50, 54 та 120 ПК України.
19.02.2025 року матеріали справи надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Дєєву М.В.
24.02.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято справу до провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
11.03.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання відповідача та замінено відповідача на його правонаступника.
15.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до висновків акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення вимог п.50.1 статті 50, глава 2, розділу ІІ Податкового кодексу України, в результаті чого в уточнюючому розрахунку не нараховано штрафну санкцію у зв`язку з самостійним виправленням помилки у сумі 445530,00 грн. Дане порушення тягне за собою накладення штрафної санкції відповідно до вимог пункту 120.2 статті 120 розділу V Податкового кодексу України у розмірі 5 % від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
Позивач вважає, що вищевказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення із цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Згідно із пунктом 120.2 статті 120 ПК України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
При самостійному донарахуванні суми податкових зобов`язань інші штрафи, передбачені цією главою Кодексу, не застосовуються.
Подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (далі - уточнюючий розрахунок) (у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 розділу II Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених статтею 50 розділу II Кодексу)) передбачено пунктом 50.1 статті 50 розділу II Кодексу (п. 2 розділу I Порядку №21).
Згідно із пунктом 6 розділу I Порядку №21 до податкової звітності з податку на додану вартість (далі - податкова звітність) належать: податкова декларація з податку на додану вартість з додатками; уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.
Аналіз наведеного дає суду підстави стверджувати, що уточнюючі розрахунки відносяться до податкової звітності з податку на додану вартість.
В подальшому уточнюючим розрахунком від 03.06.2020 до податкової декларації за грудень 2019 року позивачем уточнено показник 10.1 на суму 14943266,00 грн.
Разом з цим, суд звертає увагу, що у податковій декларації за грудень 2019 року позивачем у рядку 18 «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету визначено - 0.
В уточнюючому розрахунку від 03.06.2020 до податкової декларації за грудень 2019 року у рядку 18 «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету визначено « - 14850991,00 грн.», а вже в уточнюючому розрахунку від 11.06.2020 до податкової декларації за грудень 2019 року платником рядок 18 визначено на суму 14850991,00 грн.
Тобто, позивачем за податковою декларацією за грудень 2019 року визначено грошові зобов`язання, які підлягають сплаті на рівні 0,00 грн., потім визначено їх на мінусовому рівні, а потім уточнюючим розрахунок збільшено, що за наслідком математичного розрахунку вказує, що позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету становить - 0 грн.
Разом з цим, аналіз положень пункту 50.1 статті 50, пункту 120.2 статті 120 ПК України дає суду підстави для висновку, що ключовим аспектом для застосування штрафних санкцій є обставини заниження платником податкових зобов`язань, яке, в свою чергу в межах даної справи відсутні у відповідності до поданих позивачем документів: податкової декларації з ПДВ за грудень 2019 року та уточнюючих розрахунків до неї від 03.04.2020, від 11.06.2020.
Отже, враховуючи вищевикладене суд не погоджується із висновками контролюючого органу про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «СІДРЕЙЛ» вимог пункту 50.1 статті 50 ПК України та наявність правових підстав для застосування штрафних санкцій передбачених пунктом 120.2 статті 120 ПК України.
Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв