Справа № 120/7074/25
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7074/25

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

18 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного управління поліції № 2, Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного управління поліції №2, Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а порушене право позивача підлягає захисту в порядку передбаченому, Кримінальним процесуальним кодексом України (далі по тексту КПК України).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у частині 1 статті 4 КАС України:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та охоронювані законом інтереси рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте ці рішення, дії чи бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Зі змісту позовної заяви слідує, що предметом оскарження у ній зазначено протиправну бездіяльність посадових осіб Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області та Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в частині невручення підозри начальникові ОСОБА_2 .

При цьому, способом захисту, на якому наполягає позивач вказано зобов`язання посадових осіб Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області підготувати та вручити начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення за ознаками ч.3 статті 397 КК України, а також зобов`язання посадових осіб Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області провести досудове розслідування в строки, визначені ст. 214 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина 1 статті 1 КПК України).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Пунктом 15 частини 1 статті 3 КПК України передбачено, що прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень (пункт 17 частини 1 статті 3 КПК України).

Параграфом 2 Глави 3 Розділу І КПК України передбачено надані права та обов`язки стороні обвинувачення.

Так, відповідно до пункту 11 частини 2 статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений повідомляти особі про підозру.

Статтею 40 цього ж параграфу цього ж розділу визначено, що слідчий уповноважений повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру.

Водночас главою 22 розділу ІІІ КПК України передбачено особливості повідомлення про підозру.

Так, частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Із системного аналізу наведених вище норм слідує, що виключно прокурору належать повноваження про повідомлення особі про підозру (або ж слідчому у разі погодження такої підозри із прокурором).

При цьому визначальним фактором, який передує обставині повідомлення особі про підозру слугують обставини, передбачені частиною 1 статті 276 КПК України, і одним із визначальних таких обставин є наявність достатніх доказів для підозри особі у вчиненні кримінального правопорушення, а збирання таких доказів покладено виключно на орган досудового розслідування.

Тобто, саме на орган досудового розслідування покладено обов`язок повідомляти особі про підозру і таке повідомлення можливе лише у випадку, якщо щодо особи зібрано достатньо доказів у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Кримінального кодексу України.

Іншими словами ані суд адміністративної юрисдикції, ані будь-який інший суд не вправі переймати дискреційні повноваження органу досудового розслідування щодо вручення відповідній особі повідомлення про підозру, оскільки таке втручання мало б собою наслідком перебирання на себе повноважень відповідного органу досудового розслідування в частині надання оцінки доказам, які здобуті під час кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів враховує, що особливості оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування врегульовано параграфом 1 глави 26 розділу ІІІ КПК України.

Частиною 1 статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зазначений перелік не підлягає розширеному тлумаченню.

Так, за змістом зазначеної статті КПК України на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Із системного аналізу частини 1 статті 303 КПК України слідує, що така передбачає вичерпний перелік випадків оскарження на досудовому розслідуванні рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора.

Водночас частиною 2 статті 303 КПК України визначено перелік скарг на згадувані вище рішення органів досудового розслідування, проте під час підготовчого провадження у суді.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій справі не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями розглядати спори в частині здійснення дискреційних повноважень органами досудового розслідування.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що на даному етапі кримінального провадження (до повідомлення особі про підозру органом досудового розслідування) заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду ані в порядку адміністративного судочинства, ані в порядку, передбаченому КПК України, оскільки частиною 1 статті 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності, органу досудового розслідування, які підлягають оскарженню в порядку КПК України.

Тому, на підставі наведених доводів та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження, однак при формуванні цього висновку виходив частково з помилкових мотивів.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалу суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови у відкритті провадження, оскільки висновок суду про відмову у відкритті провадження є вірним.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року змінити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Ватаманюк Р.В. Боровицький О. А.