Справа № 140/3007/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3007/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 11.10.2024 №55720/03-16 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший та здійсненні перерахунку пенсії; зобов`язання зарахувати до стажу державної служби періоди роботи в Камінь-Каширському районному агропромисловому об`єднанні з 01.04.1986 по 01.01.1990, в Камінь-Каширському агропромисловому об`єднані з 02.01.1990 по 31.12.1991 та зобов`язання призначити з 03.10.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, здійснивши перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №5035/16.5-24 від 11.09.2024, довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №5033/16.5-24 від 11.09.2024, видані Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, відповідно до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ.

03.10.2024 позивач звернулась до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який набув чинності 01.05.2016. За принципом екстериторіальності документи для призначення пенсії були направлені на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №55720/03-16 від 11.10.2024.

Позивач з такою відмовою відповідача не погоджується, оскільки y спірний період Камінь-Каширське районне агропромислове об`єднання та його правонаступник, Камінь-Каширське агропромислове об`єднання, були місцевими органами державного управління центрального органу державного управління СРСР.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.32).

В поданому до суду відзиві №1000-0804-8/47111 від 08.04.2025 представник ГУ ПФУ у Київській області з позовними вимогами не погоджується та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки порушень інтересів позивача не було(а.с.38-43).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9) перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.10.2009 (а.с.10).

03.10.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області із заявою про переведення з пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності заяву та додані документи було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №55720/03-16 від 11.10.2024 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 889.

У спірному рішенні вказано, що відповідно до пунктів 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VII державним службовцям за певних умов призначаються пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723.

На призначення пенсії за Законом № 889 у порядку визначеному для осіб, які мають стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, визначених (ст.37 Закону №3723) можуть розраховувати дві категорії осіб:

- державні службовці, які на день набрання чинності Законом №889 (01.05.2016) обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723 (сім категорій посад держслужбовців, залежно від яких встановлено ранги державних службовців відповідними актами Кабінету Міністрів України). У такому разі особа має набути 10 років стажу на посадах державних службовців саме на 01.05.2016 року.

- особи, які на день набрання чинності законом №889 мають не менш 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723 (сім категорій посад держслужбовців, залежно від яких встановлено ранги державних службовців відповідними актами Кабінету Міністрів України).

За результатами розгляду заяви до стажу на посадах державної служби зараховано періоди роботи з 05.10.1983 по 01.04.1986, з 02.01.1992 по 03.11.1992, з 09.12.2009 по 30.12.2009, з 01.01.2010 по 01.05.2016. Станом на 01.05.2016 року стаж на посадах державної служби становить 9 років 8 місяців 22 дні. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії державного службовця (а.с.11).

Як вбачається з тексту позовної заяви позивач просить зарахувати до стажу державної служби періоди роботи в Камінь-Каширському районному агропромисловому об`єднанні з 01.04.1986 по 01.01.1990, в Камінь-Каширському агропромисловому об`єднані з 02.01.1990 по 31.12.1991 (а.с. 1-6).

Трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_2 від 02.01.1982 підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.04.1986 була призначена в порядку переводу на посаду спеціаліста по праці і соціальних питаннях в Камінь-Каширське районне агропромислове об`єднання відповідно до наказу №7-к від 01.04.1986; з 07.07.1986 переведена на період декретної відпустки на посаду ведучого економіста підвідділу планування (наказ №39-к від 07.07.1986); з 01.08.1987 переведена на посаду спеціаліста по питаннях соціального розвитку трудових колективів і власних підсобних господарств громадян і соцзмаганню (наказ №46-к від 01.07.1987); з 01.02.1989 переведено на посаду старшого спеціаліста по праці і соціальному розвитку АПК (наказ №17-к від 01.02.1989); з 02.01.1990 переведена на посаду провідного економіста по праці і соціальних питаннях (наказ №2-к від 02.01.1990); 31.12.1991 звільнена у зв`язку з ліквідацією організації (зворот а.с.15).

Спірний період трудової діяльності позивача також підтверджується довідкою про підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 виданою Камінь-Каширською районною військовою адміністрацією Волинської області №2369/01-27/2-24 від 03.10.2024. У вказаній довідці також зазначено, що до стажу державної служби ОСОБА_1 відноситься стаж роботи з 05.10.1983 по 01.04.1986 та з 02.01.1992 по 03.11.1992 (а.с.19-21).

Не погоджуючись рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач за захистом свої прав звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016.

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До 01.05.2016 діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі Закон №3723-VIII).

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Також згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Такі ж висновки щодо застосування норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018 у справі №265/3709/17, від 19.03.2019 у справі №357/1457/17, від 15.08.2019 у справі №676/6166/17, від 01.04.2020 у справі №607/9429/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії пенсію за віком відповідно до Закону 3723-ХІІ. На момент звернення із даною заявою вона отримувала пенсію за віком за нормами Закону №1058.

Разом з тим, обчислений ГУ ПФУ у Київській області на підставі записів трудової книжки стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №889-VIII, становить 09 років 08 місяць 22 дні, про що зазначено у спірному рішенні (а.с.4).

Відповідач не заперечує того факту, що за наявності станом на 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Закону №889-VIII) стажу держслужби 10 років, позивач, який на час досягнення пенсійного віку працювала на посаді державного службовця, мала би право на призначення пенсії державного службовця.

Спірним ж є питання зарахування до стажу державної служби позивача періоди її роботи в Камінь-Каширському районному агропромисловому об`єднанні з 01.04.1986 по 01.01.1990, в Камінь-Каширському агропромисловому об`єднані з 02.01.1990 по 31.12.1991, оскільки інші періоди, а саме з 05.10.1983 по 01.04.1986, з 02.01.1992 по 03.11.1992, з 09.12.2009 по 30.12.2009, з 01.01.2010 по 01.05.2016 відповідачем зараховано до стажу на посадах державної служби.

Статтею 24 вищевказаного Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі - Порядок № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 02.01.1982 підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.04.1986 була призначена в порядку переводу на посаду спеціаліста по праці і соціальних питаннях в Камінь-Каширське районне агропромислове об`єднання відповідно до наказу №7-к від 01.04.1986; з 07.07.1986 переведена на період декретної відпустки на посаду ведучого економіста підвідділу планування (наказ №39-к від 07.07.1986); з 01.08.1987 переведена на посаду спеціаліста по питаннях соціального розвитку трудових колективів і власних підсобних господарств громадян і соцзмаганню (наказ №46-к від 01.07.1987); з 01.02.1989 переведено на посаду старшого спеціаліста по праці і соціальному розвитку АПК (наказ №17-к від 01.02.1989); з 02.01.1990 переведена на посаду провідного економіста по праці і соціальних питаннях (наказ №2-к від 02.01.1990); 31.12.1991 звільнена у зв`язку з ліквідацією організації (зворот а.с.15).

На переконання суду записи в трудовій книжці щодо роботи позивача самі по собі дають вичерпну інформацію про стаж її роботи. Водночас, відповідач не ставлять під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу позивача за вказані періоди.

Так, пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283.

Згідно із пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що періоди роботи ОСОБА_1 в Камінь-Каширському районному агропромисловому об`єднанні з 01.04.1986 по 01.01.1990, в Камінь-Каширському агропромисловому об`єднані з 02.01.1990 по 31.12.1991 зараховується до стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 03 липня 2018 року у справі №569/350/17, від 27 грудня 2019 року у справі №500/2565/18, яка враховується судом в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Враховуючи відомості трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 02.01.1982, суд приходить до висновку, що позивач займала посади, які згідно Закону України «Про державну службу» віднесені до посад державної служби.

Відтак, за умови зарахування спірних періодів до стажу державної служби, такий стаж становитиме не менш 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців станом на 01.05.2016.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що на момент звернення із заявою про перехід на інший вид пенсії ОСОБА_1 досягла віку 64 роки та її загальний страховий стаж становить більше 10 років станом на 01.05.2016.

Встановлені судом обставини у справі вказують на те, що позивач досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІV, має необхідний страховий стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (10 років станом на 01.05.2016).

Отже, з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII ОСОБА_1 має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII.

За вказаних підстав суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача від 11.10.2024 №55720/03-16 є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на що підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо позовних вимог з приводу зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.

Згідно зі статтею 90 Закону №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частинами першою та другою статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оскільки заява позивача про переведення пенсії подана нею 03.10.2024, тому слід зобов`язати відповідача перевести позивачку на пенсію відповідно до Закону «Про державну службу» саме з цієї дати 03.10.2024.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести позивача на пенсію по віку відповідно до Закону №889-VIII, з урахуванням довідок, виданих Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції №5035/16.5-24 та №5033/16.5-24 від 11.09.2024, суд звертає увагу на таке.

Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» після звільнення з державної служби, тобто як особа, яка на день звернення за призначенням пенсії не займає посаду державної служби.

Відповідно до частини першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За змістом пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі- Порядок №622) особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, пенсія державного службовця призначається в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби, а розмір інших виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, у разі коли в особи станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців; матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

Однак, якщо особа має не менше як 20 років стажу державної служби і на час виходу на пенсію не перебуває на державній службі, за її бажанням, розмір цих інших виплат (виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років, а також розмір матеріальної допомоги та виплат, які нараховуються за період, який перевищує календарний місяць) визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Таким чином, позивач має право на розрахунок пенсії із застосуванням статті 37 Закону України «Про державну службу» та пункту 4 Порядку №622, які передбачають, що особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, пенсія призначається у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, у спірному випадку нарахування позивачу пенсії державного службовця повинно здійснюватися з урахуванням даних, зазначених в довідках виданих Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції №5035/16.5-24 та №5033/16.5-24 від 11.09.2024, відомості яких відповідають вимогам пункту 4 Порядку №622.

За нормами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача ГУ ПФУ у Київській області не було фактичних та правових підстав для не зарахування до стажу державної служби позивача періоду всієї роботи та відмови у зв`язку із цим у переведенні позивача на інший вид пенсії, а відтак рішення відповідача від 11.10.2024 №55720/03-16 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з огляду на наявність у позивача умов для реалізації права на одержання пенсії державних службовців згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону № 889-VIII та відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, враховуючи також відсутність обґрунтованих заперечень відповідача щодо врахування довідок, виданих Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції №5035/16.5-24 та №5033/16.5-24 від 11.09.2024 позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача ГУ ПФУ у Київській області здійснити переведення позивача на пенсію державного службовця за віком відповідно 3акону України Про державну службу, перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії з 03.10.2024 (дата звернення із заявою), з врахуванням до стажу державної служби періодів роботи в Камінь-Каширському районному агропромисловому об`єднанні з 01.04.1986 по 01.01.1990 та в Камінь-Каширському агропромисловому об`єднані з 02.01.1990 по 31.12.1991, з врахуванням довідок виданих Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції №5035/16.5-24 та №5033/16.5-24 від 11.09.2024.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сплачений згідно з квитанцією від 20.03.2025 (а.с.7).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну службу», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №55720/03-16 від 11.10.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 з 03.10.2024 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з врахуванням до стажу державної служби період роботи в Камінь-Каширському районному агропромисловому об`єднанні з 01.04.1986 по 01.01.1990 та в Камінь-Каширському агропромисловому об`єднані з 02.01.1990 по 31.12.1991, з врахуванням довідок виданих Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції №5035/16.5-24 та №5033/16.5-24 від 11.09.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судові витрати у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, 10, ).

Суддя А.Я. Ксензюк