Справа № Н/240/5357/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Житомир справа № Н/240/5357/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про скасування рішення,

встановив:

У березні 2024 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача з 15.10.2023 нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановлених на 01 січня календарного року щомісяця.

Рішенням суду від 08.05.2024 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003, ) задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 16.10.2023 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено законом на 01 січня календарного року.

В іншій частині позову відмовлено.

03.04.2025 ГУ ПФУ в Житомирській області через підсистему "Електронний Суд" подало до суду заяву про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 за нововиявленими обставинами, з підстав визначених пунктом 1 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

У заяві ГУ ПФУ в Житомирській області вказує, що після набрання судовим рішенням законної сили було розпочато його виконання, зокрема нарахування та виплата доплати до пенсії. Однак, після прийняття судом рішення та набрання ним законної сили, вже під час його виконання ГУ ПФУ в Житомирській області були виявлені обставини, які свідчать про надання позивачем до суду недостовірних відомостей про місце проживання, які не були відомі і не могли бути відомі станом на час прийняття судом рішення. Оскільки обставини щодо місця проживання є визначальними для прийняття рішення щодо призначення доплати до пенсії за статтею 39 Закону України №796-XII, тому ГУ ПФУ в Житомирській області просить переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 та призначено судове засідання.

Позивач у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд заяви належним чином.

Дослідивши заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

У відповідності до частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з частиною 4 зазначеної правової норми, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Так, в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть уважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі №2а-7523/10/1270, від 02 травня 2018 року у справі №303/3535/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №809/824/17, від 22 листопада 2018 року у справі №826/14224/15.

З матеріалів справи встановлено, що у справі №240/5357/24 ОСОБА_1 указала місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно з Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи (Додаток №1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106) с. Богданівка Коростенського району відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд зауважує, що обставини щодо місця проживання позивача є істотними, такими, від яких залежить призначення доплати до пенсії за статтею 39 Закону України №796-XII.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріали справи свідчать, що на розгляді Народицького районного суду Житомирської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 листопада 2024 року за №0000256 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

Згідно з Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 06.03.2025 справа № 286/156/25 судом встановлено, що у ОСОБА_1 , яка будучи обізнаною у положеннях законодавства щодо підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не пізніше 16 жовтня 2023 року виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном (грошовими коштами Державного бюджету України) шляхом обману.

ОСОБА_1 16 жовтня 2023 року о 08 годині 55 хвилин, керуючись корисливим мотивом, звернулась до Великочернігівського старостинського округу Овруцької міської ради, що знаходиться по вул.Житомирській, 4, у с.Велика Чернігівка Овруцької ТГ Коростенського району Житомирської області з метою реєстрації свого місця проживання по АДРЕСА_2 . Староста Великочернігівського старостинського округу прийняв заяву про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) та на підставі згоди власника приміщення, який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_1 , зареєстрував місце проживання останньої по АДРЕСА_2 , про що обвинуваченій було видано витяг з реєстру територіальної громади № 2023/008349938.

Крім цього, 16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 з метою подання звернення та подальшого оскарження бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та з метою виплати вказаного підвищення до пенсії (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області) отримала довідку №315 про реєстрацію та проживання за адресою: АДРЕСА_2 , від Великочернігівського старостинського округу із внесенням відповідних відомостей до погосподарської книги №10 Великочернігівського старостинського округу.

Після цього ОСОБА_1 звернулась із письмовим зверненням до ГУ ПФУ в Житомирській області з метою виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення та 09 лютого 2024 року отримала відмову у виплаті підвищення до пенсії.

У подальшому, 07 березня 2024 року, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами Державного бюджету України, розпорядником яких є ГУ ПФУ Житомирській області, ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом про зобов`язання проведення перерахунку і виплати коштів із внесеними до нього завідомо неправдивими відомостями про її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, а саме, по АДРЕСА_2 та подала позов до Житомирського окружного адміністративного суду.

08 травня 2024 року за результатом розгляду вказаного адміністративного позову Житомирським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №240/5357/24, яким позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Житомирській області задоволено частково, а саме: зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити з 16 жовтня 2023 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено законом на 01 січня календарного року.

На підставі вказаного рішення Житомирського окружного адміністративного суду у період з 01 червня 2024 року по 30 вересня 2024 року Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, працівники якого не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_1 , останній виплачено грошові кошти в сумі 12800 гривень, як підвищення до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення.

Ухвалою Народицького районного суду від 06.03.2025 у справі №286/156/25 звільнено ОСОБА_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України на підставі статті 48 КК України у зв`язку з дійовим каяттям. Кримінальне провадження, внесене 15 листопада 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, щодо ОСОБА_1 закрито.

Під час судового розгляду судом встановлено, що зокрема ОСОБА_1 свою вину у пред`явленому їй обвинувачені визнала повністю та повністю відшкодувала завдану нею матеріальну шкоду.

Зазначена ухвала набрала законної сили 13.03.2025 відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, при зверненні до Житомирського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 вказала адресу місця проживання, за якою фактично не проживала, а була лише зареєстрована з метою отримання неправомірної вигоди.

Разом з тим, обставини щодо зазначення позивачем невірного місця проживання не були і не могли бути відомі ні суду, ні ГУ ПФУ в Житомирській області станом на час прийняття рішення судом 08.05.2024.

Отже, наявні підстави для перегляду рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 за пунктом 1 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, з урахуванням нововиявлених обставин справи суд відмічає, що за приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Такі положення щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі Закон України №796-ХІІ).

Частина 1 статті 39 цього Закону у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала виплату громадянам, які працюють у зоні гарантованого добровільного відселення доплати у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Право на таку ж доплату закріплювали положення частини 2 цієї ж правової норми для непрацюючих пенсіонерів, які проживають у такій зоні.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII (далі Закон України № 76-VІІІ), який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону України № 796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

04 лютого 2016 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 987-VIII, який згідно з розділом ІІ "Прикінцеві положення" набрав чинності з 01 січня 2016 року і включив до Закону України № 796-ХІІ статтю 39, яка передбачає виплату доплати виключно громадянам, які працюють у зоні відчуження та у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України № 76-VІІІ.

Конституційний Суд України у названому рішенні указав, що обмеження чи скасування Законом України № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом України № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина 2), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон України № 76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом України № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини 2 статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

При цьому в рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону України № 796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом України № 76-VIII, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону України № 796-ХІІ вказане рішення не містить.

За результатами розгляду зразкової справи №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року зазначила, що з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону України № 796-ХІІ, яка була чинною до 01 січня 2015 року. Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону України № 987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом України № 987-VIII.

Стаття 39 у редакції Закону України № 987-VIII, яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта статті 39 Закону України № 796-ХІІ до внесення змін Законом України № 76-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01 січня 2016 року статті 39 Закону України №796-ХІІ у редакції Закону України № 987-VIII. І ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено право громадян на отримання підвищення до пенсії як непрацюючих пенсіонерів, які проживають на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону України № 796-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач не довів, що проживає на території радіоактивного забруднення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 та статті 39 Закону України №796-ХІІ, позивач не має права на щомісячне отримання підвищення до пенсії, як непрацюючий пенсіонер у розмірі встановленому назначеною правовою нормою, оскільки не проживає на території радіоактивного забруднення, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Заяву відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити.

Скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 в адміністративній справі №240/5357/24 та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, Житомир,10003, ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов"язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Капинос