Справа № 153/697/25
Суддя: Гаврилюк Т. В.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2025 р. Справа153/697/25

Провадження2-а/153/36/25-а

Ямпільський районний суд Вінницької області, який діє як адміністративний суд

у складі головуючого судді Гаврилюк Т.В.

за участю секретаря судового засідання Шарко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області

цивільну справу №153/697/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на оскарження постанови, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, який мотивований тим, що 05.07.2024 позивач їхав з села Дзигівка до міста Ямпіль. На в`їзді до міста Ямпіль його зупинили працівники поліції, перевірили його документи. Після перевірки документів, до нього підійшов працівник у військовій формі, який представився працівником другого відділу ТЦК та СП ( ОСОБА_2 ) і запитав усно, чи оновлював він дані, як передбачено Законом, на що позивач відповів «Сьогодні 05.07.2024, а останній день оновлення даних 16.07.2024 включно». Також позивач повідомив, що він самостійно прийде в ТЦК та СП для оновлення даних. Також, позивач вказує, що ніхто повістки йому не вручав і не надавав, і він ні від якої повістки не відмовлявся, адже йому її ніхто не надавав. Зазначив, що як вбачається із витягу, персональні дані ним було оновлено вчасно, а саме 10.07.2024, тобто в межах установлених Законом. 26.07.2024 він їхав з села Дзигівка до міста Ямпіль, де його зупинили працівники поліції і повідомили, що він перебуває у розшуку через не оновлення даних. Працівники поліції повідомили, що йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), що було зроблено в той самий день 26.07.2024. Позивач вказав, що коли він з`явився, йому усно повідомили, що він є порушником військового обліку, адже не оновив дані відповідно до Закону. На що позивач пред`явив в телефоні, в додатку «Резерв+» інформацію про те, що дані оновлено вчасно ще 10.07.2024. Після перевірки, йому повідомили, що порушення з бази зняли, пізніше позивача відпустили, адже в нього також наявна відстрочка від призову. Нещодавно, приблизно в середині березня 2025 року, в застосунку «Дія» йому прийшло сповіщення про відкриття виконавчого провадження. Після цього, він звернувся до ДВС і йому було надано копію постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №564 від 30.07.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності, ніби за те, що він відмовився від отримання повістки ще 05.07.2024. Засобами поштового зв`язку 25.03.2025 ним було отримано оригінал постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначив, що як вбачається із постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №564 від 30.07.2024, нібито він відмовився від отримання повістки, йому її ніхто не вручав взагалі. 24.03.2025 позивач письмово звернувся до ТЦК та СП (Ямпіль) із двома заявами задля отримання копії протоколу, а також отримання копії відповідних документів, які стали підставою для складення постанови №564 від 30.07.2024. Позивач зазначив, що коли він з`явився до ТЦК та СП 05.05.2025 йому повідомили, що всі документи перебувають в справі і надати їх немає можливості, повідомили, аби він звернувся до суду. Позивач вважає постанову відповідача протиправною, незаконною, а також такою, яка грубо порушує його законні права. Повідомив, що 26.07.2024 в приміщенні ТЦК та СП, коли він з`явився на вимогу працівника поліції, його запевнили, що причина порушення військового обліку це не оновлення даних. Після того, як він пред`явив інформацію із «Резерв+» його відпустили. Жодної мови про складення будь-яких протоколів відносно нього ніхто нічого не говорив взагалі. Вказав, що в оскаржуваній постанові №564 від 30.07.2024 зазначено, що він просив розглянути справу без його участі та був повідомлений належним чином. Однак, він не писав жодної заяви щодо розгляду справи без його участі та не надав ніяке пояснення взагалі. Вказав, що йому не було відомо про розгляд такої справи взагалі. Також звернув увагу на те, що оскаржувана постанова була винесена 30.07.2024, натомість на другому аркуші постанови зазначено: «Згідно протоколу №3066 від 26.07.2024 розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 02.08.2024». Тобто, не зрозуміло на який саме день було призначено розгляд справи, коли протокол розглядався та саме коли його розглянули посадові особи 30.07.2024 чи 02.08.2024. Також зазначив, що в постанові №564 від 30.07.2024 зазначено, що він особисто був повідомлений під підпис та не прибув на розгляд справи особисто. Однак, звертає увагу на те, що він свого підпису ніде не ставив, про його зміст йому відомо не було взагалі, йому ніхто не говорив, що взагалі такий розгляд має бути 30.07.2024 чи. 02.08.2024. Вважає, що це є грубим порушенням, адже розгляд відбувся без його участі, він не мав можливості скористатися захистом, та не міг надати будь-які докази та доводи про свою невинуватість. Враховуючи вказані вище обставини, просить суд скасувати постанову №564 від 30.07.2024, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про притягнення його ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 13.05.2025 поновлено строк на звернення до суду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд, прийшов до такого висновку:

Із копії паспорта громадянина України виданого 24.02.1997 (а.с.12-16) судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрований в селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області.

Із копії повідомлення із застосунку «Резерв+» (а.с.17) судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 10.07.2024 уточнив дані, вчасно.

Із копії повідомлення із застосунку «Дія» (а.с.18) судом встановлено, що солдат, ВОС:956647, адреса проживання АДРЕСА_2 , дані уточнено вчасно, 10.07.2024.

Із копії постанови по справі про адміністративне правопорушення №564 від 30.07.2024 (а.с.19-21) судом встановлено, що ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_4 виніс постанову згідно якої: «05.07.2024 під час проведення заходів по оповіщенню, ОСОБА_1 було запропоновано отримати повістку №453 згідно з ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» про необхідність з`явитись о 09:00 год. 06.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження медичного огляду, оформлення військово-облікових документів, визначення призначення на особливий період, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними ЄДРПВР. Як зафіксовано групою оповіщення в розписці та в акті фіксації відмови від отримання повістки від 05.07.2024 ОСОБА_1 ознайомлений із повісткою, однак відмовився отримувати повістку та розписуватись в розписці про отримання повістки. Отже, будучи належним чином повідомленим про виклик по повістці ОСОБА_1 не з`явився у визначений в повістці час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_5 і про поважні причини своєї неявки не повідомив, про що заступник начальника начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 майор ОСОБА_5 рапортом від 06.07.2024 доповів керівнику. Звернення про доставку громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за ст.210-1 КУпАП від 18.07.2024 №2255 щодо ОСОБА_1 було направлено до ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області. 26.07.2024 ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції, який повідомив йому про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, особисто з`явився до ТЦК та СП. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав доказів поважності причини неявки по повістці, які є поважними відповідно до абз.8 ч.3 ст.22 ЗУ №3543-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори», що свідчить про порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Таким чином, ОСОБА_1 в особливий період, порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим вчинив адміністративне правопорушення, що в часі діяло на час його вчинення за ч.3 ст.210 КУпАП. При встановлення розміру штрафу на виконання загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, що передбачені ст.33 КУпАП було встановлено характер правопорушень, майновий стан: тимчасового не працює, місячний заробіток не повідомив, на утриманні осіб не має. Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність згідно ст.34, 35 КУпАП немає. Згідно протоколу за вх.№3066 від 26.07.2024 розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 10 год. 00 хв. 02.08.2024, про що ОСОБА_1 був особисто повідомлений під підпис, просив розглянути справу за його відсутності. На підставі ст.268 КУпАП у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було своєчасно сповіщено про місце і час розгляду справи, також у поясненні ОСОБА_1 просив розглянути за його відсутності, дана адміністративна справа була розглянута за його відсутності. Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч.3 ст.210 КУпАП постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн.».

Із копії постанови про відкриття виконавчого провадження №77368068 від 04.03.2025 (а.с.22-24) судом встановлено, що 04.03.2025 головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження на підставі постанови №564 від 30.07.2024, виданої ІНФОРМАЦІЯ_6 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 34000 грн. на користь держави.

Із копій заяв від 24.03.2025 (а.с.25-26) судом встановлено, що ОСОБА_1 24.03.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із письмовими заявами про надання копії протоколу №3066 від 26.07.2024 та копію постанови №564 від 30.07.2024 та направлення на його електронну адресу наступні документи: копію повістки №453, копію оповіщення групою, копію акту фіксації відмови від отримання повістки від 05.07.2024.

Дослідивши усі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку:

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявність події і складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до примітки до ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Таким чином, законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст.210 КУпАП не застосовуються за відсутності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

У ч.5 ст.5, 8, 9 цього Закону органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Згідно з ч.3 ст.14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Цією нормою передбачено перелік державних органів, від яких Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді персональні відомості призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України «Про публічні електронні реєстри», «Про розвідку» та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

У постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вказано, що він не з`явився 02.08.2024 о 10 годині 00 хвилин про що був особисто повідомлений. А позивач вказує і підтверджується постановою №564, що оскаржувану постанову ТВО начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 виніс 30.07.2024, а не 02.08.2024 на яке викликався та повідомлявся позивач. Тобто, постанову було винесено раніше, ніж викликався позивач (на чотири дні).

Також, у оскаржуваній постанові зазначено, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а визнається винним за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п.2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням зазначеним у ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В цьому суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Згідно із п.3 ч.1 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи вищевказане, суд враховує, що спірна постанова прийнята з численними порушеннями процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями ч.1 ст.39 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 605,60 грн., за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.9, 210, 247, 251, 280 КУпАП, ст.2, 72-79, 139, 241-246, 250, 255, 263, 286, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на оскарження постанови, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову №564 від 30.07.2025 винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Т. В. Гаврилюк