Справа № 640/14967/20
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 р. №640/14967/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання - Басістому Є.А.,

за участю:

представника позивача - Мустіпан О.В.,

представника відповідача - Василевської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Фішер" (просп. Володимира Івасюка, буд. 60, кв. 147,м. Київ,04213) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19,м. Київ,04116) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БК Фішер" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2020 року №2;

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2020 року № 2.

В обґрунтування позову зазначило, що здійснення господарських операцій між ТОВ «БК Фішер» та його контрагентом ТОВ "Інженерно-будівельні системи" підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. Натомість, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях відповідача, а не аналізі фінансово-господарської діяльності позивача і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за вказаним позовом.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 до Харківського окружного адміністративного суду, згідно супровідного листа № 01-19/1430/25 від 31.01.2025 року передаємо 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025, зокрема адміністративну справу №640/14967/20 .

Відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Вказана адміністративна справа надійшла до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Бідонько А.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду 19.05.2025 вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог поданого позову заперечує. Зазначає, що підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень слугували висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ "Інженерно-будівельні системи". Вказує, що дане підприємство являється фігурантом у кримінальних провадженнях за ознаками «фіктивності», що підтверджується вироком Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року, справа № 757/14117/17- к, а тому вважає, що від імені ТОВ "ІНЖЕНЕРНО-БУДІВЕЛЬНІ СИСТЕМИ" (код 39929919) діяли особи, які не мали законних повноважень на його представництво, на вчинення від його імені юридично значущих дій, оскільки не були наділені такими повноваженнями засновника/директора підприємства, які крім того не мали ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства.

Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про правомірність оскаржуваних рішень та необґрунтованість позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заявленого позову, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача проти вимог заявленого позову заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Як встановлено судовим розглядом, що на підставі наказу від 06.02.2020 року № 1307, виданого Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві, Ляхном О.Ю., головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок у телекомунікаційній та ІТ сферах управління перевірок у сфері торгівлі та послуг Департаменту податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у м. Києві, відповідно до підпункту 78.1.4. пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ТОВ «БК ФІШЕР» (код 38119135) з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Інженерно-Будівельні системи» (код 39929919) за січень, лютий березень 2017 року показників декларацій з податку на додану вартість, за результатами перевірки складено акт від 20.02.2020 року № 115/26-15-05-02-04/338119135.

За висновками акту перевірки зазначено про порушення ТОВ «БК ФІШЕР» п.44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 95 586 грн., в т. ч. за Лютий -80534 грн.; Березень - 15052 грн. та завищення суми від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за березень 2017 року у розмірі 6108 гривень.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, ГУ ДПС 12.04.2020 року були прийняті податкові повідомлення рішення:

№ 2, яким збільшено суму грошового зобов?язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 119 483,00 грн.;

№ 2, яким зменшено розмір від?ємного значення суми податку на додану вартість на суму 6108,00 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Зі змісту наведених положень вбачається, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту/витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено, що в перевіряємому періоді позивач здійснював господарські взаємовідносини з ТОВ "Інженерно-будівельні системи".

Перевіркою ТОВ "БК ФІШЕР" (код 38119135) встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ"Інженерно-будівельні системи" (код 39929919) на загальну суму 101 694 гривні.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Інженерно-будівельні системи» було укладено договір № 01010317 від 01 березня 2017 року. Предметом вказаного договору є виконання комплексу будівельно-монтажних робіт у житловому будинку проектний № 1 у складі «Комплексної забудови території кварталу по вул. Червоноармійська (вул. В. Васильківська), 137, 139 у складі будівництва об?єктів житлового та громадського призначення з паркінгами (I черга будівництва) (а.с. 20-21 т. 1).

На підтвердження факту надання послуг позивач надав акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від № 130301 за березень 2017 р., за змістом яких послуги визначені в договорі були прийняті замовником (т. 1, а.с. 22).

Натомість, суд зазначає, що формальна наявність договору та акту не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про недостатність наданих позивачем доказів для підтвердження фактів та результатів реального виконання здійснених ним з контрагентом господарської операції.

Представник позивача під час розгляду справи у суді звертав увагу, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000135 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2017 у справі №757/11750/17-к надано дозвіл старшому слідчому СУ ФР ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві Іщук Наталії Олександрівни та оперативним співробітникам ОУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, які здійснюють слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні № 0000135 за письмовим дорученням слідчого, тимчасовий доступ ло речей та документів, які знаходяться у володінні ТОВ "БК ФІШЕР" (код 38119135) та відображають фінансово-господарські взасмовідносини за період з 01.01.2016 р. по 24.02.2017 р. з ТОВ «Інженерно-Будівельні Системи» (кол 39929919) та дозвіл на вилучення оригіналів документів, а саме: договорів (контрактів) з додатками (додатковими угодами), специфікацій, податкових накладних, видаткових накладних, рахунків-фактур, платіжних доручень, актів виконаних робіт, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, товарно-транспортних накладних, транспортних квитанцій, сертифікатів якості (відповідності) на придбані ТМЦ, договорів первинних бухгалтерських документів про подальший рух товарів, які отримано від ТОВ «Інженерно-Будівельні Системи» (код 39929919), штатного розпису працівників підприємства, посадових інструкцій (посадових положень) службових осіб ТОВ "БК ФІШЕР" (код 38119135), а також інших первинних документів за період 2016-2017 рік ТОВ "БК ФІШЕР" (код 38119135) по взаємовідносинам з ТОВ «Інженерно-Будівельні Системи» (код 39929919), які враховувались при складанні та подачі податкової звітності ТОВ "БК ФІШЕР" (код 38119135) (а.с. 23-24).

Згідно КПК України тимчасове вилучення майна під час обшуку та огляду здійснюється слідчим, прокурором, про що під час обшуку/огляду і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення складається протокол.

Так відповідно до порядку тимчасового вилучення майна: слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 85.9 статті 85 ПК України разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Статтею 159 КПК України передбачено, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Пунктом 2 статті 159 КПК визначено, що тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Відповідно до пункту 5 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації, Генеральною прокуратурою, МВС, Державною судовою адміністрація, СБУ, Верховним Судом України від 27.08.2010 за №51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція), факт вилучення речових доказів, документів, цінностей та іншого майна (у тому числі предметів і документів, вилучених з обігу) відображається у протоколі слідчої дії.

Пунктом 10 Інструкції передбачено, що протокол складається у двох примірниках, підписується особою, яка проводила вилучення майна, цінностей або документів, а також інших об`єктів, понятими, а також іншими учасниками слідчої дії, у тому числі особою, у якої проводилося вилучення, а в разі її відсутності повнолітнім членом її родини або представником житлово-експлуатаційної організації, сільської (селищної), міської ради, адміністрації відповідного підприємства, установи, організації.

Необхідно зазначити, що позивач достеменно володіючи інформацією, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2017 у справі №757/11750/17-к вилучено оригінали документів з ТОВ «Інженерно-Будівельні Системи», не вчинив жодних дій по відновленню чи поверненню вищезгаданих документів, та не надав їх до суду на підтвердження відповідних господарських операцій.

Суд звертає увагу, що з моменту вилучення у позивача документів, які він вважає первинною бухгалтерською документацією по спірним господарським операціям, до моменту розгляду справи у суді минуло більш ніж 7 років, однак протягом всього цього часу позивачем не було здійснено жодних реальних дій з метою отримання (повернення) вказаних документів, отримання їх копій чи будь-яких інших дій, які б підтвердили існування таких документів, що вказує на абсолютну пасивну позицію позивача при захисті своїх прав.

Таким чином, позивач не забезпечив надання первинної документації по взаємовідносинам з контрагентами до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Так, в акті перевірки податковий орган посилається на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ "Інженерно-будівельні системи" з огляду на наявність Вироку Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року, справа № 757/14117/17- к, яким затверджено угоду від 27.02.2017 року між прокурором Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва ОСОБА_1 та посадовою особою ТОВ «Інженерно-будівельні системи» про визнання винуватості. Визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України.

Згідно ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки податкового органу щодо безтоварності господарських операцій із контрагентом позивача, який заперечує свою участь в їх здійсненні під час розгляду справи у суді не спростовані.

Суд вважає за необхідне зауважити, що податкові накладні які стали підставою для формування платником податкового кредиту, зареєстровані в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і Реєстрі платників податку на додану вартість за зверненням невстановлених осіб від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, підписані від їх імені договори, видаткові накладні, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

В постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі № 826/11252/16, вказано що наявність у позивача первинних документів складених за результатом фінансово-господарських взаємовідносин підписані посадовою особою, яку обвинувальним вироком визнано винним у фіктивному підприємництві, не можуть свідчити про реальне вчинення правочинів та не дають змогу позивачу право на їх відображення у даних податкової звітності, оскільки такі операції є незаконними та несумісними з легальною господарською діяльністю.

Крім того, як уже зазначалось, позивачем надано документи за наслідками господарських операцій з ТОВ "Інженерно-будівельні системи", які достеменно та беззаперечно не свідчать про реальність їх здійснення, отже податковим органом вірно зазначено про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ "Інженерно-будівельні системи" (код 39929919) на загальну суму 101 694 гривні.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого ст. 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи не спростовують висновків податкового органу про наявність виявлених під час перевірки порушень.

З огляду на викладене, суд приходить до виновку, що господарські операції позивача з ТОВ "Інженерно-будівельні системи" не підтверджені належним чином, а отже спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Фішер" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.06.2025.

Суддя Бідонько А.В.