Справа № 506/252/25
Суддя: Чеботаренко О. Л.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Окнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/252/25
Провадження № 2-а/506/6/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2025 року селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Смернової Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Окни адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 20.01.2025 року №764 та закриття провадження по справі,

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову №764 від 20.01.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КпАП та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою він притягнутий за порушення вимог ч.ч.1,3,5 ст.22 ЗУ « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , а саме за те, що ОСОБА_1 ,будучи викликаним згенерованою повісткою №1022333 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14.00 г 19 листопада 2024 року ,яка була направлена на адресу ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 засобами УкрПошти, не з`явився , а лист з повісткою повернувся без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» . Однак відповідно до вимог ч.2 п.41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» вважається, що повістка була належним чином вручена ОСОБА_1 . Останній самостійно ініціативи не проявив ,аби дізнатися , чи не викликався він до ІНФОРМАЦІЯ_2 і продовжив свою протиправну діяльність до 16 січня 2025 року ,коли прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі працівника поліції, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, за що було накладено штраф у розмірі 17000 грн .

На думку позивача, у постанові взагалі не сформульовано суть адміністративного правопорушення ; крім того ,у постанові не зазначено інформації про жоден доказ; не дотримано процедуру притягнення до відповідальності, порушеного його право на захист.

17 березня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі.

25 березня 2025 року до суду надійшла заява (відзив) відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якої долучено матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності .Крім того, відповідач позов не визнав, посилаючись на те , що відповідачу немає потреби доводити вручення повістки і доведення її змісту позивачу, так як в силу п.41 постанови КМУ №560 від 15 травня 2024 року належним оповіщенням позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи , про що свідчить ,на думку відповідача, долучена копія повістки від 06 листопада 2024 року №10222333, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, конверт Укрпошти 06 102 0423 7282, довідки про причини повернення з відміткою причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» від 19 листопада 2024 року. Відповідно до інформації з АШКС «Оберіг» ОСОБА_1 вказав фактичне місце проживання АДРЕСА_1 ,куди і була направлена повістка. Однак останній не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 та проігнорував виконання покладеного на нього обов`язку згідно норм Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та інших законодавчих актів. Що стосується порядку розгляду справи , то позивач був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи ,що підтверджується копією протоколу , однак останній не прибув для розгляду справи ,клопотання про відкладення справи не заявляв ,тому справа була розглянута у його відсутність.

Вказаний відзив відповідачем був направлений позивачу 14 квітня 2025 року .

Позивач ,посилаючись на те, що не отримав вказаного відзиву, ознайомився у суді з відзивом 14 травня 2025 року і 22 травня 2025 року подав до суду відповідь на заяву (відзив), зазначивши, що повістку не отримував і не міг отримати, так як проживав і проживає в АДРЕСА_1 , а повістка була направлена в АДРЕСА_2 , де він ніколи не проживав і не був зареєстрований. Сама процедура розгляду відповідачем була порушена - розглянута у відсутність позивача, у постанові не сформульовано суть адміністративного правопорушення , не міститься посилань на докази , порушено право позивача на захист.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак у поданій до суду заяві (відзиві) просив розглянути справу у його відсутність на підставі наявних матеріалів та з урахуванням поданих відповідачем доказів та позиції відповідача.

Тому справа розгляд справи проведено у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Відповідно до ч.1 ст. 235 КУпАП , територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено матеріалами справи, 16 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 начальником п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №25/5 за ч.3 ст.210 1 КУпАП та повідомлено , що розгляд вказаної справи відбудеться 20 січня 2025 року о 14.00 г в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що був повідомлений ОСОБА_1 ( а.с. 36)

20 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №764 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП, відповідно до якої 16 січня 2025 року о 13 г 00 хв під час особливого періоду та військового стану до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі працівника поліції прибув військовозобов`язаний ОСОБА_1 ,1978 року народження. Перевіркою встановлено ,що відповідно до п.30,п.30-1,п.30-2,п.30-3 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період», затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 року за допомогою Єдиного державного реєстру призовників , військовозобов`язаних те резервістів було згенеровано повістку №1022333 про виклик ОСОБА_1 до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14.00 год 19 листопада 2024 року .Зазначена повістка була направлена на адресу ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_3 засобами УКРПОШТИ. Лист з повісткою повернувся без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог ч.2 п.41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» вважається, що повістка була належним чином вручена ОСОБА_1 . Зважаючи на викладене саме відсутність ОСОБА_1 за повідомленим ним ІНФОРМАЦІЯ_2 місцем проживання є причиною невручення йому повістки .

Зважаючи на вказані обставини , ОСОБА_1 самостійно не проявив ініціативу ,аби дізнатися ,чи не викликався він до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 та на який день, тому у зазначений у повістці час не прибув до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин та продовжував свою протиправну діяльність аж до 16 січня 2025 року, коли він прибув у супроводі працівника поліції до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Своїми діями останній порушив вимоги ч.1, ч.3. ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 -1 КУпАП . На ОСОБА_1 було накладено штраф у сумі 17000 грн. / а.с. 37/.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону №3543.

Відповідно до п. 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період», затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 ( далі Порядку) , виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки .

Пунктом 30 Порядку визначено , що повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.

Відповідно до п.30-1 ,30-2 Порядку , кожна повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду (далі - QR-код).

QR-код містить інформацію, зазначену в пункті 29 цього Порядку, а також реєстраційний номер поштового відправлення у разі відправлення повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням.

Повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздрукована. У такому разі її паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.

Повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: централізовано друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Пунктом 30-3 Порядку передбачено, що у разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка.

В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до витягу щодо ОСОБА_1 , наданого відповідачем, на час складання протоколу щодо ОСОБА_1 містилася інформація про реєстрацію ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ( а.с. 35).

В повістці, складеної відповідно до вимог п.п.30-1,30-2 Порядку зазначено прізвище, ім`я та по батькові позивача та адреса реєстрації АДРЕСА_1 (а.с.39 ).

Разом з тим , на долученому відповідачем до матеріалів справи копії поштового конверту міститься адреса АДРЕСА_2 ( а.с.40).

Таким чином , судом встановлено, що відповідачем повістка про виклик ОСОБА_1 була направлена не за адресою реєстрації останнього.

Слід зауважити, що відповідно до ч.2 п.41 Порядку , належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є :

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Слід зауважити, що у оспорюваній постанові вказано, що повістка ОСОБА_1 направлялася в АДРЕСА_1 , що суперечить дослідженим по справі доказам, наданим відповідачем.

При цьому , відповідачем суду не було надано жодних доказів ані того ,що місцем проживання ОСОБА_1 , повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних або задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання є саме с.Новосамарка Подільського району Одеської області, куди фактично засобами поштового зв`язку була направлена повістка, а ні того , що ОСОБА_1 слід вважати таким, який сповіщений належним чином про виклик про необхідність явки 19 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин інкримінування ОСОБА_1 порушення вимог ч.1, ч.3. ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП є безпідставним .

При цьому слід зауважити , що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а відповідач не довів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування спірної постанови та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (пункт 4.1)

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що оспорювану постанову слід скасувати у зв`язку із відсутністю у діях останнього складу правопорушення , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Пунктом 5 ч.1 ст.244 КАС України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. в дохід держави.

Разом з тим ,відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року становить 3028 гривень.

Отже, за подання до суду позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає сплаті судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Враховуючи, що за результатом судового розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору, в розмірі 605 грн. 60 коп.

Позивачу слід роз`яснити про його право на звернення о суду щодо повернення надлишково сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 139, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 20.01.2025 року №764 та закриття провадження по справі задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 764 від 20 січня 2025 року , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП і провадження по справі закрити за відсутністю складу правопорушення.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення проголошено 17 червня 2025 року.

СуддяО. Л. Чеботаренко