Справа № 160/27568/23
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття касаційного провадження

17 червня 2025 року

м. Київ

справа №160/27568/23

адміністративне провадження № К/990/25182/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Бевзенка В.М., Тацій Л.В.,

розглянув у письмовому провадженні

касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року (суддя Врона О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2024 року (колегія у складі суддів Щербака А.А., Баранник Н.П., Малиш Н.І.)

у справі № 160/27568/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - ГУ ПФ України в Київській області, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України у Київській області від 26.09.2023 № 65 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком у відповідності до статті 12 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з 25.08.2023.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Судами встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась 19.09.2023 із заявою і документами через веб-портал Пенсійного фонду України про призначення їй пенсії за віком.

3. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №65 від 26.09.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, з посиланням на те, що пенсійний вік, визначений ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років. Натомість, вік заявниці - 55 років. Необхідний страховий стаж, визначений ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 35 років. Страховий стаж особи становить 37 років 02 місяці 27 днів. За висновком Пенсійного фонду заявниця не досягла пенсійного віку.

4. Не погоджуючись з цим рішенням, позивачка звернулась до суду.

ІIІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

5. Позивачка вважає, що набула право на призначення пенсії за віком у відповідності до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ). Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області протиправно було відмовлено у призначенні пенсії через недосягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), без врахування ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

6. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, покликався на те, що у відповідності до ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим законом визначаються умови набуття права на пенсійні виплати та пенсійній вік чоловіків і жінок, при досягнені якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Позивачка матиме право на пенсійну виплату після досягнення 60 років, а отже підстави для призначення пенсії за віком відсутні.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2024, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024, у задоволенні позову відмовлено.

8. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачка не займала посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до списку №1.

Пунктом 16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

З огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 13.12.2005, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про пенсійне забезпечення» доповнено новою нормою, за якою положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, колізія між нормами ст. 26 Закону № 1058-IV і ст. 12 Закону №1788-ХІІ відсутня.

Виходячи з аналізу норм Закону №1058-IV, призначення пенсії за віком згідно із Законом 1788-ХІІ не входить до правового регулювання цього Закону, а регулюється виключно Законом № 1058-IV, оскільки є нормою для конкретно визначеного кола осіб.

Позивачка звернулася за призначенням пенсії за віком, тому відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

9. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

10. Як на підставу касаційного оскарження позивачка покликається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо правозастосування положень статті 12 Закону № 1788-ХІІ з огляду на чинність статті 26 Закону № 1058-IV, а також щодо наявності чи відсутності колізії між цими нормами права в частині визначення віку набуття права на пенсію за віком для жінок.

11. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не подав (ухвалу про відкриття касаційного провадження доставлено до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 22.07.2024).

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Вирішуючи питання щодо можливості касаційного перегляду за цією касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.

13. Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

14. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

15. Частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

16. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі слугувала відсутність висновку Верховного Суду щодо правозастосування положень статті 12 Закону № 1788-ХІІ з огляду на чинність статті 26 Закону № 1058-IV, а також щодо наявності чи відсутності колізії між цими нормами права в частині визначення віку набуття права на пенсію за віком для жінок.

17. Однак схожі справи вже розглядалися Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 29.04.2020 у справі №815/6727/17, обставини якої є подібними, Верховний Суд у сформував правову позицію про відсутність колізії між нормами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 та статті 12 Закону № 1788-XII. Суд зазначив:

«…19. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 13.12.2005, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про пенсійне забезпечення» доповнено новою нормою, за якою положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

20. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернулася саме за призначенням пенсії за віком, а тому підстави для застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні…».

18. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач звернулася саме за призначенням пенсії за віком, а тому підстави для застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні.

19. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

20. Враховуючи те, що правовий висновок Верховного Суду з питань, що є спірними у справі, вже сформовано, касаційне провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 339, 355, 359 КАС України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі №160/27568/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і не оскаржується.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя Л.В. Тацій