Справа № 826/4061/17
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

16 червня 2025 року

м. Київ

справа №826/4061/17

адміністративне провадження № К/990/22828/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 826/4061/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, Кабінету Міністрів України, в якому просив:

визнати незаконними дії Міністерства соціальної політики України щодо подання на затвердження Кабінету Міністрів України пропозиції, що у зазначені у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.2016 № 760 в частині, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562;

визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України, зазначені у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.2016 № 760 в частині, що одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України»;

визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України, зазначені у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.2016 № 760 в частині, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562;

визнати дискримінаційними дії Кабінету Міністрів України в частині обґрунтування розміру щорічної допомоги на оздоровлення інваліду III групи 90 грн у порівнянні із розмірами щорічної грошової допомоги на оздоровлення державним службовцям, військовослужбовцям;

визнати дискримінаційними і такими, що порушують право на достатній життєвий рівень дії Кабінету Міністрів України в частині обґрунтування розміру щорічної допомоги на оздоровлення інваліду III групи 90 грн у порівнянні із розмірами щорічної допомоги державним службовцям та іншим соціальним групам громадян;

визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині відсутності контролю за виконанням приписів прикінцевих положень Закону України від 21.04.2016 № 1339-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» в частині Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

зобов`язати Міністерство соціальної політики України подати до Кабінету Міністрів України пропозиції змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760 «Про затвердження Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян» в редакції, викладеній у заяві про збільшення позовних вимог;

зобов`язати Кабінет Міністрів України прийняти зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760 «Про затвердження Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян» в редакції, , викладеній у заяві про збільшення позовних вимог.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.07.2022 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2022 матеріали справи прийнятті до провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2022 позов залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.09.2022 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивачем до суду подана заява про забезпечення позову шляхом:

зобов`язання Кабінету Міністрів України і Міністерства соціальної політики України надати суду науково-практичне пояснення і тлумачення поняття щорічної допомоги на оздоровлення для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розумінні статті 48, у поєднанні із статтями 67 і 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов`язання Кабінету Міністрів України і Міністерства соціальної політики України надати суду фінансово-економічне обґрунтування розміру грошової допомоги на оздоровлення для учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, інваліда 3 групи у розумінні статті 48, у поєднанні із статтями 67 і 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов`язання Кабінету Міністрів України і Міністерства соціальної політики України надати суду пояснення чому розмір грошової допомоги на оздоровлення для учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, інваліда 3 групи протягом 2007-2017 років Кабінетом Міністрів України визначено 90 гривень на рік, не змінюється і є мізерним у порівнянні із розміром мінімальної заробітної плати та розміром прожиткового мінімуму встановленого Законами України «Про Державний бюджет України».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2025, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

28.05.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025, ухвалити рішення про забезпечення позову.

Перевіривши касаційну скаргу та документи, додані до неї, суд дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 151 КАС України визначені види забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій відповідачів щодо визначення та встановлення у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.2016 № 760 в частині, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562.

Водночас позивач звернувся зі заявою про забезпечення позову на підставі пункту 1 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом:

зобов`язання Кабінету Міністрів України і Міністерства соціальної політики України надати суду науково-практичне пояснення і тлумачення поняття щорічної допомоги на оздоровлення для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розумінні статті 48, у поєднанні із статтями 67 і 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов`язання Кабінету Міністрів України і Міністерства соціальної політики України надати суду фінансово-економічне обґрунтування розміру грошової допомоги на оздоровлення для учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, інваліда 3 групи у розумінні статті 48, у поєднанні із статтями 67 і 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов`язання Кабінету Міністрів України і Міністерства соціальної політики України надати суду пояснення чому розмір грошової допомоги на оздоровлення для учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, інваліда 3 групи протягом 2007-2017 років Кабінетом Міністрів України визначено 90 гривень на рік, не змінюється і є мізерним у порівнянні із розміром мінімальної заробітної плати та розміром прожиткового мінімуму встановленого Законами України «Про Державний бюджет України».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2025, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що визначений позивачем спосіб забезпечення позову не передбачений нормами процесуального закону, а відтак відповідні заходи забезпечення позову не можуть бути вжиті судом.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди в основному правильно вказали підстави заяви, але надали коментар статей 150, 151 КАС України без розгляду і оцінки наданих скаржником доводів.

З огляду на викладені обставини Верховний Суду зазначає, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Поряд з цим, підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 826/7496/18

Водночас у висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції відзначив, що позивач помилково ототожнив заходи забезпечення позову із діями, які суд вживає з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі, адже інститут забезпечення позову не передбачає витребування (у тому числі у примусовому порядку) у відповідачів - суб`єктів владних повноважень тих чи інших документів, які у спірному випадку позивач вважає необхідними для розгляду і вирішення справи.

Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Отже, оскаржувані судові рішення є вмотивованими і такими, що ґрунтуються на законі, зокрема положеннях статей 150, 151 КАС України. Правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного суд, касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 826/4061/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач: С.М. Чиркін

Судді: Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа