Справа № 460/698/25
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 червня 2025 року

м. Київ

справа №460/698/25

провадження № К/990/23246/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування рішення, стягнення коштів,

у с т а н о в и в :

29 травня 2025 року зазначену скаргу подано засобами поштового зв`язку.

30 травня 2025 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що 20 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив:

- визнати протиправними дії та рішення державних виконавців Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області, щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 03 липня 2024 року;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції безпідставно стягнуті кошти в сумі 600,00 грн.

Рівненський окружний адміністративний суд ухвалою від 22 січня 2025 року позовну заяву залишив без руху, встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для його поновлення.

29 січня 2025 року на усунення недоліків позовної заяви позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

На обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач, зазначає, що 18 липня 2024 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2; 23 липня 2024 року звернувся із скаргою Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області, в якій просив скасувати: постанову про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2024 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03 липня 2024 року, постанову про арешт коштів боржника від 04 липня 2024 року, повернути примусово стягнуті кошти за виконавчим провадженням № НОМЕР_3. Відповідь на цю скаргу позивач отримав після звернення адвоката з адвокатським запитом. Так, листом від 20 листопада 2024 року № 76084 за підписом начальника Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області «Щодо надання інформації» також була надана відповідь на скаргу від 23 липня 2024 року. Ця відповідь датована 22 серпня 2024 роком № 55540. Тобто тільки після 20 листопада 2024 року позивач дізнався про прийняті рішення по скарзі від 23 липня 2024 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року, визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом у справі № 460/698/25 та відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позовну заяву разом з доданими документами повернуто позивачу на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 оскаржив їх у касаційному порядку.

Перевіряючи доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості, Верховний Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із пропуску позивачем десятиденного строку звернення до суду, встановленого спеціальною нормою - пунктом 1 частиною другою статті 287 КАС України, не наведенням поважних причин ані у заяві про поновлення строку звернення до суду, ані у заяві про усунення недоліків, тому наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі статті 123 КАС України.

В обґрунтування касаційної скарги позивач вказує, що частиною четвертою статті 122 КАС України передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тобто, позивач вважає, що мав право звернутися до суду в межах шестимісячного строку, який обчислюється з дня звернення до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою, а саме з 23 липня 2024 року і цей строк закінчувався 23 січня 2025 року.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відтак строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» варто тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, з моменту отримання позивачем листа відповідача від 20 листопада 2024 року за №76084 позивачу мало стати відомо про порушення його прав спірними діями та рішеннями відповідача.

Водночас, позивач звернувся до суду лише 20 січня 2025 року, тобто з пропуском 10-денного строку звернення до суду, визначеного статтею 287 КАС України.

Отже, звернення до суду з пропуском установленого строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Водночас позивач у заяві про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, не зазначив поважних причин пропуску такого строку. Позиція позивача зводилася до суб`єктивного твердження про необхідність застосування судом строків звернення до суду, передбаченого положеннями абзацу 2 частини четвертої статті 122 КАС України, а не положеннями пункту 1 частини другої статті 287 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про застосування до спірних правовідносин спеціального десятиденного строку звернення до суду, встановленого пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2022 року у справі № 420/13281/20.

Верховний Суд зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу з підстав визнання неповажними причини пропуску строку до суду, вірно застосував положення частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Отже, доводи позивача, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо неповажності підстав пропуску строку на звернення до суду.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Тобто наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до суду.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною другою статті 333 КАС України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі № 460/698/25 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування рішення, стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська