Справа № 420/9598/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9598/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), у якому позивач просить суд: - визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби; - зобов`язати в/ч НОМЕР_1 звільнити з військової служби його - ОСОБА_1 , керуючись абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звертався до відповідача із рапортами про звільнення з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною, яка являється особою з інвалідністю II групи. Однак за результатом розгляду рапорту відповідачем відмовлено у звільненні з військової служби, зазначивши про документальну непідтвердженість того, що його дружина потребує постійного догляду.

Позивач вважає, що потреба його дружини в постійному догляді підтверджується медичним висновком ЛКК №83/1 від 11.04.2024 року, у якому зазначається, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду. Отже він вважає, що має всі законні підстави для звільнення з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону.

Посилаючись на практику ЄСПЛ, позивач просить розглянути справу в контексті дотримання принципу верховенства права та справедливої рівноваги між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалами суду від 05.06.2025 року заяву представника в/ч НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду повернуто заявнику, позов залишено без руху після відкриття провадження та надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалами суду від 18.06.2025 року продовжено розгляд справи, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представник в/ч НОМЕР_1 подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що згідно з п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 №1317, підставою для встановлення II групи інвалідності є такі функціональні порушення в організмі, які не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. Саме тому у довідці МСЕК від 07.04.2015 серії 10 ААВ №754912 потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі ОСОБА_2 не визначено.

У відзиві зазначено, що на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за дружиною позивачем до позову долучено висновки ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» від 11.04.2024 №83/1 та ТОВ «Медичний центр «Медікап» від 06.03.2025 №50 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі затвердженої МОЗУ форми №080-4/о.

Однак на думку в/ч НОМЕР_1 такі висновки не визначають потребу дружині позивача у постійному догляді, а вказує лише на необхідність одержання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. У таких висновках не вказано про будь-яку систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, що не свідчить про необхідність здійснення саме постійного догляду.

При цьому, представник відповідача зазначає, що поняття «догляду на непрофесійній основі від фізичної особи» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Враховуючи те, що в долучених до рапорту висновках відсутня інформація про необхідність саме «постійного догляду» за ОСОБА_2 , в/ч НОМЕР_1 вважає непідтвердженим існування підстав для звільнення позивача з військової служби за ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пред`явлені позивачем медичні висновки ЛКК довільної форми, а саме №83/1 від 11.04.2024 та №51 від 06.03.2025, на думку в/ч НОМЕР_1 , прийняті за відсутності повноважень ЛКК на їх прийняття та не відповідають встановленим МОЗ формам первинної облікової медичної документації, яка використовується в закладах охорони здоров`я, отже такі документи під час вирішення спірного питання врахуванню не підлягають.

Також представник відповідача зазначив, що позивач із рапортом від 10.01.2025 року безпосередньо до в/ч НОМЕР_1 не звертався. В свою чергу медичні документи від 06.03.2025 не надавались до в/ч НОМЕР_1 разом із рапортом, отже вони не підлягають врахуванню під час дослідження судом спірних дій в/ч НОМЕР_1 .

Серед іншого представник в/ч НОМЕР_1 зазначив, що прийняття рішення про погодження звільнення за наслідками розгляду рапорту позивача належить до виключної компетенції в/ч НОМЕР_1 , отже вимоги зобов`язального характеру задоволенню не підлягають.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові, зазначивши, що заперечення відповідача є необґрунтованими.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Спірні правовідносини виникли між в/ч НОМЕР_1 та військовослужбовцем ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ (в редакції від 17.01.2025, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5 ст.1 Закону №2232-ХІІ).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, за необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 уклав з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) шлюб 28.05.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 07.04.2015 року визнана особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією серії 10 ААВ №754912.

Позивач, будучи військовослужбовцем, який проходить служби у в/ч НОМЕР_1 , 09.01.2025 року звернувся до начальника 513 пункту наведення авіації в/ч НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною ОСОБА_2 з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Начальником 513 пункту наведення авіації в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 09.01.2025 року проставлено на рапорті відмітку - «клопочу по суті рапорту сержанта ОСОБА_1 головному штурману-начальнику відділу штурманського забезпечення управління авіації в/ч НОМЕР_1 ».

Про прийняття рапорту позивача від 09.01.2025 року та його подальше скерування для розгляду керівництвом в/ч НОМЕР_1 по суті порушеного питання свідчить вихідний №37114/36 та дата 10.01.2025 року.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що позивач начебто не подавав рапорт на звільнення зі служби від 10.01.2025, оскільки датований 09.01.2025 року рапорт позивача був прийнятий посадовою особою в/ч НОМЕР_1 09.01.2025 року та переданий для подальшого розгляду керівництву 10.01.2025 року, про що свідчить відповідна службова відмітка й вихідна кореспонденція №37114/36 від 10.01.2025 року.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до пункту 12.9 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170) передбачено, що документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення, зокрема, за підставою, що передбачена п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.

Згідно з п.12.9 розділу XII Інструкції №170 перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

У пункті 5 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається ч.12 ст.26 Закону №2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: 23) у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи:

- копія свідоцтва про шлюб;

- один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- висновок МСЕК чи лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК) закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (для осіб з інвалідністю II групи) (п.п. 23 п.5 цього Переліку).

Судом встановлено, що позивач разом з рапортом від 09.01.2025 року подав до в/ч НОМЕР_1 копії наступних документів, зокрема: 1) свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ; 2) довідки до акту огляду медико-соціальною комісією на ОСОБА_2 серії 10 ААВ №754912 за формою, визначеною МОЗ, в якій зазначено, що дружина позивача є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково; 3) висновку ЛКК №83/1 від 11.04.2024 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі форми первинної облікової документації №080-4/о; 4) медичного висновку ЛКК довільної форми №83/1 від 11.04.2024.

За результатом розгляду рапорту позивача в/ч НОМЕР_1 листом від 13.03.2025 року №174/174/27/551/пс повідомила начальника 513 пункту наведення авіації в/ч НОМЕР_1 , що командиром в/ч НОМЕР_1 не прийнято позитивного рішення на звільнення сержанта ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Згідно з п.п.23 п.5 додатку 19 наказу МОУ №170 від 10.04.2009 військовослужбовцю для звільнення необхідно надати на адресу військової частини перелік документів, що підтверджують наявність підстави для звільнення, серед яких в тому числі висновок МСЕК чи ЛКК про потребу в постійному догляді (для осіб з інвалідністю ІІ групи).

У листі зазначено, що висновком МСЕК серії 10 ААВ №754912 від 07.04.2015, який додано до рапорту, не визначено, що дружина військовослужбовця ОСОБА_2 потребує постійного догляду. У висновку ЛКК №83/1 від 11.04.2024 за формою №080-4/0 вказано що ОСОБА_2 рекомендовані соціальні послуги, а саме: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Однак відсутні висновки про систематичність чи іншу періодичність такого догляду.

Також у листі зазначено, що поняття «догляд на непрофесійній основі від фізичної особи» не є тотожним поняттю «постійний догляд». Останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, та який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком. Оскільки документально не підтверджено необхідність надання дружині позивача постійного догляду, то відсутні підстави для задоволення рапорту позивача про звільнення з військової служби.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у справі №520/21316/23 досліджував питання допустимості висновку ЛКК на підтвердження необхідності здійснення військовослужбовцем постійного догляду за батьком та можливості його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

У постанові від 13.06.2024 у справі №520/21316/23 Верховний Суд зазначив, що поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Також Верховний Суд зазначив про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження МСЕК, передбачені Положенням №1317, Верховний Суд дійшов висновку, що МСЕК визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, Верховний Суд зазначив, що такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема, Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Суд по цій справі на підставі ч.5 ст.242 КАС України враховує правовий висновок Верховного Суду та вважає, що на підтвердження необхідності постійного догляду щодо осіб, які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування, ЛКК закладу охорони здоров`я видають, зокрема, висновки за формою №080-4/о.

Наказом МОЗ України від 09.03.2021 №407 затверджено форму №080-4/о висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Аналізуючи назву та зміст форми №080-4/о, а також п.1 самого наказу МОЗ України від 09.03.2021 №407, суд дійшов висновку, що форма №080-4/о видається ЛКК саме невиліковно хворим особам.

У пункті 4 затвердженої форми висновку №080-4/о зазначається «Рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (необхідне підкреслити)».

Таким чином, ЛКК у висновку форми №080-4/о не визначає вид соціальної послуги догляду на власний розсуд, а здійснює вибір із встановленого переліку варіантів соціальних послуг, серед яких ЛКК має лише підкреслити рекомендовану соціальну послугу залежно від стану здоров`я невиліковно хворої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» як невиліковно хворій особі видано висновок №83/1 від 11.04.2024 форми №080-4/о, у якому ЛКК підкреслено «отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи». У цьому ж висновку зазначено, що він є дійсним до 11.04.2025 року.

Суд вважає, що зазначення у висновку №83/1 від 11.04.2024 форми №080-4/о строку дії в 12 місяців стосується виключно періоду чинності висновку, а не тимчасового характеру потреби в догляді за невиліковно хворою особою.

Хоча ОСОБА_2 не надала згоди на розкриття у висновку №83/1 від 11.04.2024 форми №080-4/о діагнозу, суд враховує, що згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення «Одеська клінічна лікарня» на залізничному транспорті АТ «Українська залізниця» філії «Центр охорони здоров`я» №4248 від 20.12.2024 року ОСОБА_2 встановлено діагноз, який загальновідомо є хронічним, прогресуючим і на сучасному етапі розвитку медицини невиліковним захворюванням.

Таким чином, суд вважає підтвердженим те, що ОСОБА_2 як невиліковно хвора особа потребує отримання соціальної послуги з догляду на непофесійній основі від фізичної особи, що підтверджується висновком ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» №83/1 від 11.04.2024 форми №080-4/о.

Відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби, відповідач у листі посилався на відсутність у висновку ЛКК №83/1 від 11.04.2024 за формою №080-4/0 висновків комісії про систематичність чи іншу періодичність такого догляду, що на його думку непідтвердженість необхідності у сторонньому догляді за його дружиною ОСОБА_2 .

Позивач наполягає, що така необхідність підтверджена іншим медичним висновком ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» №83/1 від 11.04.2024 довільної форми.

Судом встановлено, що медичний висновок ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» №83/1 від 11.04.2024 довільної форми, який надавався позивачем разом з рапортом (датований 09.01.2025 року), не досліджувався відповідачем взагалі.

Лише у відзиві на позов відповідач зазначив, що такий висновок виданий у довільній формі і не може враховуватись під час вирішення питання про звільнення позивача з військової служби.

Отже спірним у даній справі є питання допустимості висновку ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» довільної форми №83/1 від 11.04.2024 на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за дружиною та можливості його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі №520/21316/23 зазначив, що медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я. Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» ОСОБА_2 видано медичний висновок довільної форми №83/1 від 11.04.2024, у якому зазначено - «За станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду».

Судом досліджено медичний висновок ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» №83/1 від 11.04.2024 року довільної форми, який складено на бланку закладу охорони здоров`я, що має ліцензію на підставі наказу МОЗ України від 27.09.2018 №1758, підписаний трьома членами ЛКК, містить усі ідентифікаційні дані пацієнта, дату видачі, строк дії (до 11.04.2025 року) та засвідчений печаткою закладу охорони здоров`я.

Незважаючи на те, що пацієнтка не надала згоди на розкриття в медичному висновку №83/1 від 11.04.2024 року діагнозу, зазначений документ містить ключове медичне висновування про потребу в постійному догляді дружини позивача, що є підставою для звільнення останнього з військової служби згідно з абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII.

Суд дійшов висновку, що видані ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» висновок №83/1 від 11.04.2024 форми №080-4/о у сукупності з медичним висновком №83/1 від 11.04.2024 є достатніми та безперечними доказами на підтвердження необхідності постійного догляду позивача за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, в розумінні абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 , як невиліковно хворій особі, ЛКК ТОВ Медичний центр «МЕДІКАП» 06.02.2025 видано висновок №50 за формою №080-4/о, чинний до 06.02.2026, у якому рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Також ЛЛК оформлено медичний висновок довільної форми №51, чинний до 06.02.2026, у якому зазначено: «За станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги».

Зазначені документи видані пізніше в часі, не подавались відповідачу разом із рапортом датованим 09.01.2025 року і не досліджувалися в/ч НОМЕР_1 . Однак суд вважає, що такі документи у сукупності з попередніми медичними документами (висновком №83/1 від 11.04.2024 форми №080-4/о, медичним висновком №83/1 від 11.04.2024 та випискою з медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення №4248 від 20.12.2024 року) свідчать про наявність у ОСОБА_2 як невиліковно хворої особи стабільного та тривалого стану здоров`я, що потребує постійного догляду.

Підставою відмови позивачу у звільненні з військової служби відповідачем визначена непідтвердженість необхідності у сторонньому догляді за його дружиною ОСОБА_2 .

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у звільненні його з військової служби з підстав викладених в листі від 13.03.2025 року №174/174/27/551/пс діяв недобросовісно та необґрунтовано, оскільки не надав оцінки медичному висновку ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» №83/1 від 11.04.2024 у сукупності з іншими медичними документами, від чого залежить реалізація позивачем його права на звільнення з військової служби, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданого ним рапорту і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу у звільненні з військової служби.

Враховуючи вищевикладене, а також з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи; зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача датований 09.01.2025 року про звільнення з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, та прийняти рішення за результатами його розгляду з урахуванням висновків суду.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 , оформленої листом від 13.03.2025 року №174/174/27/551/пс, у звільненні з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 датований 09.01.2025 року про звільнення з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, та прийняти рішення за результатами його розгляду з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва