Справа № 760/22652/24
Суддя: Тесленко І. О.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/714/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» червня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Тесленко І.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання безпідставною та скасування постанови серії ЕНА № 2944726 по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

у вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції про визнання безпідставною та скасування постанови серії ЕНА № 2944726 по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 серпня 2024 року близько 13 години на бульварі Тараса Шевченка 16, м. Києва, до позивача підійшов працівник патрульної поліції Сінькур Андрій Анатолійович і повідомив йому, що він керуючи автомобілем Volkswagen Golf державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив Правила дорожнього руху. У зв`язку з цим, відносно нього було винесено постанову серія ЕНА №2944726 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 680 грн. Вважає винесену постанову безпідставною та протиправною з наступних підстав: Позивач керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf державний номер НОМЕР_1 рухався вгору по бульвару Тараса Шевченка, від Бессарабської площі в напрямку Галицької площі (колишня Перемоги), під час руху він відчув різке погіршення самопочуття, а саме головокружіння, візуально дорога стала хвильоподібною. Зміна висоти призвела до стану, що створював небезпеку для оточуючих. Слід зазначити, що він мав мінно-вибухові травми та нещодавно звільнився з бойової посади лав Збройних Сил України за станом здоров`я, з 25 % втратою працездатності під час захисту Батьківщини. Діючі у стані крайньої необхідності, останній зупинив транспортний засіб у смузі для маршрутних транспортних засобів. Невдовзі, за 2-3 хвилини відчув поліпшення стану, який дозволяє безпечно відновити рух та звільнити смугу громадського транспорту. Під час спроби відновити рух, до авто підійшов працівник патрульної поліції ОСОБА_2 , який ознайомився з документами, повідомив лише про права та що відносно нього буде винесена постанова, не зазначивши порушений пункт Правил дорожнього руху та згідно якої статті КУпАП та застосоване стягнення. Позивач знов наголосив поліцейському ОСОБА_2 щодо обставин, які призвели до зупинки транспортного засобу, але ОСОБА_2 зазначив, що зупинка мала бути у встановленому місці згідно ПДР. ОСОБА_2 , перепитав позивача, чи буде він отримувати копію постанови та повернувся до службового авто, а згодом вийшов і надав для підпису постанову серія ЕНА № 2944726 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст, 122 КУпАП, яку виніс ОСОБА_3 та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 680 грн. Відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших руху об`їзду перешкоди. Пункт 12.3 ПДР відповідно до якого він діяв, не дає визначень щодо зупинки транспортного засобу саме у відповідно встановленому місці, натомість він зобов`язує щодо вжиття негайних заходів. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення. Згідно із ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. ОСОБА_3 , який відносно позивача виніс постанову серія ЕНА № 2944726 у справі про адміністративне правопорушення позивачу не відомий, позивач з ОСОБА_3 навіть не спілкувався, пояснень відповідачу щодо своїх дій не надавав. Позивачу не відомо, яку саме інформацію ОСОБА_2 надавав чи передавав ОСОБА_3 , Розгляд справи відбувався у патрульному автомобілі за відсутності позивача, внаслідок чого позивач не мав можливості реалізувати свої права. Тобто при розгляді справи про адміністративні правопорушення працівником поліції не було з`ясовано всіх обставин, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст.ст. 33-35 КУпАП, а також дотримано вимоги ст.ст. 278-280 КУпАП та з`ясовано інші обставин, що мали значення для правильного вирішення справи. Положенням ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема статтею 268 КУггАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Порушення працівником поліції порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення, у тому числі й ненадання можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а. Згідно з ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Станом на момент звернення із позовом до суду позивач планує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15000.00 грн., що складається із судового представництва, складання та подання процесуальних документів та надання інших видів правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене просить визнати протиправною та скасувати постанову серія ЕНА № 2944726 від 30.08.2024 поліцейського 1 взводу 7 роти 4 батальйону полку-2 Управління патрульної поліції в м. Києві рядового поліції Куцяка В.М. у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2024 року справу передано в провадження судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 19 вересня 2024 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року позовну заяву, залишено без руху.

На виконання вимог ухвали від 10 жовтня 2024 року про залишення позову без руху на адресу суду 05 листопада 2024 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою Солом?янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання безпідставною та скасування постанови серії ЕНА № 2944726 по справі про адміністративне правопорушення, прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження за адміністративним позовом; постановлено розгляд дану справу здійнити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

25 грудня 2024 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Відповідно до оскаржуваної постанови, 30.08.2024 о 13:09 Позивач керуючи транспортним засобом (надалі - ТЗ) VOLKSWAGEN GOLF номерний знак НОМЕР_2 за адресою м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, здійснив рух по смузі для маршрутних ТЗ позначених дорожнім знаком 5.11 чим порушив п. 17.1. ПДР України - на дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших ТЗ на цій смузі, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Щодо правомірності винесення Постанови та притягнення Позивача до адміністративної відповідальності. Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з п.п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР. Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством. У п.32.1 ПДР вказано, що з органами Національної поліції узгоджуються питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами. Ст. 217 КУпАП визначає, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені КУпАП, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно підвідомчості відносяться ч. 3 ст. 122 КУпАП. Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про правопорушення і накласти адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень. Згідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Відповідно до ПДР України Знак 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів" застосовується для позначення смуги, що призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів. Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він установлений. Якщо знак установлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху. Водію, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, дозволено виконувати поворот із цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини. Відповідно, знак 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів", відокремлюється дорожньою розміткою 1.2 (широка суцільна лінія) що позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою (дорожня розмітка 1.11). Лінію дозволяється перетинати в разі вимушеної зупинки, якщо цією лінією позначено край проїзної частини, суміжний з узбіччям. Відповідно до п. 34 ПДР України розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках; позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка); позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15. Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП). Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Таким чином, саме Відповідач за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази, а також врахував те, що він особисто бачив, що під час виконання своїх посадових обов`язків. Згідно ст. ст. 72, 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Таким чином, враховуючи вищевикладене Позивач скоїв адміністративне правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп. Щодо доводів Позивача, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративний проступок - це насамперед дія або бездіяльність, що при наявності певних ознак розглядається законом як порушення встановлених правил поведінки громадян у певних сферах громадського життя. До таких правил, зокрема, належать правила у сфері безпеки дорожнього руху. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об`єкту, об`єктивній і суб`єктивній сторонам та суб`єкту правопорушення. Відповідно, склад адміністративного правопорушення складають такі основні елементи: 1. Об`єкт правопорушення (суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення); 2. Об`єктивну сторону (конкретні дії, що виразилися в порушенні встановлених правил); 3. Суб`єкт правопорушення - конкретна осудна фізична особа, що досягла 16- річного віку; 4. Суб`єктивну сторону складу (є ставленням особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу або необережності). Усі вищеперераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення (проступку). Стосовно складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП, слід зазначити, що об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, містить такі склади: а) перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 кілометрів на годину, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, початку руху, зміни напрямку руху, проїзду спеціальних транспортних засобів; б) недодержання водіями вимог дорожніх знаків, розмітки проїзної частини шляхів або безпечної дистанції, порушення правил зупинки і стоянки, розташування транспортних засобів на проїзній частині, руху автомагістралями, пріоритету транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми освітлювальними приладами, попереджувальними сигналами, буксирування механічних транспортних засобів, перевезення людей або руху тротуарами чи пішохідними доріжками; в) ненадання водіями транспортних засобів переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само інші порушення правил проїзду пішохідних переходів; г) порушення, передбачені частинами 1-3 цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, тобто примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вживати інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян. Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу або необережності. Суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу. Виходячи з цього вважає, що водій (суб`єкт), умисно (суб`єктивна сторона) керуючи транспортним засобом (об`єкт), порушив вимоги дорожнього знака 5.11, а саме здійснював рух на смузі для маршрутних транспортних засобів (об`єктивна сторона). Враховуючи зазначене, маючи усі ознаки адміністративного правопорушення, Інспектором було встановлено наявність адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та притягнення до адміністративної відповідальності. Щодо доводів Позивача про порушення вимог ст. 268 КУпАП. Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП. Слід також зазначити, що Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Таким чином, Інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи. За таких обставин вважає відсутні підстави для скасування Постанови з мотивів, наведених в позовній заяві. Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19. Щодо доводів Позивача, що Інспектором порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/2261/19 обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою статті 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. При цьому слід зазначити, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення Інспектором, яке мало місце з точки зору Позивача, не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні 761/4629/17 від 30.10.2017. Враховуючи викладене вище вважає що, Інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, Постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, отже позов не підлягає задоволенню, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

16 січня 2025 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідач на трьох аркушах здійснив копію цілої низки нормативно - правових актів, що не стосується змісту позовної заяви, а саме безпідставного винесення оскаржуваної постанови, оскільки Позивач керувався пунктом 12.3 Правил дорожнього руху, яким визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Пункт 12.3 ПДР відповідно до якого діяв Позивач, не дає визначень щодо зупинки транспортного засобу саме у відповідно встановленому місці, натомість він зобов`язує щодо вжиття негайних заходів. Стосовно протиправності оскаржуваної постанови відповідач у відзиві зазначає таке, що інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, та інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи. При цьому, жодним чином не спростовуючи тверджень Позивача, що ОСОБА_3 , який відносно позивача виніс постанову серія ЕНА № 2944726 у справі про адміністративне правопорушення позивачу не відомий, позивач з ОСОБА_3 навіть не спілкувався, пояснень відповідачу щодо своїх дій не надавав. До позивача звернувся ОСОБА_4 . Позивачу не відомо, яку саме інформацію ОСОБА_2 надавав чи передавав ОСОБА_3 . Відповідно до ч. 1 ст. 268 КупАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Положенням ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розгляд справи відбувався у патрульному автомобілі за відсутності позивача, внаслідок чого позивач не мав можливості реалізувати свої права, тобто при розгляді справи про адміністративні правопорушення працівником поліції не було з`ясовано всіх обставин, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. ст. 33 - 35 КУпАП, а також дотримано вимоги ст. ст. 278 - 280 КУпАП та з`ясовано інші обставин, що мали значення для правильного вирішення справи. Згідно з п.4 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 18.12.2018 № 1026 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р., за № 28/32999, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Пунктом 5 вказаної інструкції встановлено, що включення портативного відеореєс гра гора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєтратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Відповідач, окрім відзиву, не надає інших будь-яких даних щодо вини Позивача, та правомірності дій суб`єкта владних повноважень. Відсутність відеозапису з нагрудної камери поліцейського вказує саме про обгрунтованість позовних вимог. З диспозиції ч. 3 ст, 122 КУпАІІ вбачається, що вона носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за порушення конкретних норм законодавства України. Таким чином, у даній категорії справ формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути чіткими та зрозумілими. Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах обвинувачення, яке міститься у протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує для неї можливість організувати ефективний захист своїх інтересів. Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол (постанову), про вчинення особою адміністративного правопорушення. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст.62 Конституції України презумпції невинуватості. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом. Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування має випливали із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. У даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган уповноважений складати протокол (постанови) про адміністративне правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду. Пункт 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив протиправне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого. Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Частиною 1 ст.7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відзив на позовну заяву не грунтується на жодному доказі, зокрема з огляду на ту обставину, що вони відсутні на момент розгляду цієї справи судом як і були відсутні у Відповідача в момент складання спірної постанови. Можливість отримання правничої допомоги Позивачем «в телефонному режимі» - припущення, викладене представником Відповідача у відзиві на позов, жодних доказів того, що Відповідачем пропонувалось подібне під час складання постанови у складі відзиву не надано (зокрема відеозапису з нагрудної камери). Відповідач не пропонував Позивачу скористатися правовою допомогою навіть в телефонному режимі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а, ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є протиправним. Всупереч вимог положень Конституції, КУпАП, Відповідач не надав Позивачу можливості скористатися правовою допомогою, в результаті чого останній був обмежений в здійсненні права на захист. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену ст. 62 Конституції, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази порушення Позивачем, правил дорожнього руху. Таким чином, вказані факти в сукупності, а також кожен окремо виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого законодавцем в ч. 3 ст. 122 КУпАП України. За відсутності у постанові доказів вини Позивача (матеріали фото - чи відеозйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обгрунтовує правомірність прийнятого ним рішення), сама лише постанова не може бути беззаперечним доказом вини позивача, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог. Щодо посилання Відповідача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 379/78/19, слід звернути увагу на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, згідно яких, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Очевидно, що зазначена постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вищевказаним приписам процесуального закону. Щодо посилання Відповідача на правові висновки постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, згідно яких, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких грунтуються його вимоги, слід звернути увагу на наступне. Частиною 2 статті 77 КАС України унормовано, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Отже, кожна із сторін має дотримуватись обов`язку доведення обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. У справі, яка розглядається, Відповідач не надав суду жодних документів та, або матеріалів, які ним були використані як докази та можуть бути враховані як докази судом на спростування позовних вимог у цій справі. Окрім вказаного, висновки по справі №520/2261/19 не є релевантними по відношенню до справи №760/22652/24 з огляду на те. що предмет розгляду у справі №520/2261/19 не відносився до адміністративних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення (яким серед іншого унормовано порядок розгляду уповноваженими особами органів Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху). Також, на відміну від вказаної справи, окрім обов`язку, встановленого ст. 77 КАС України, на Відповідача у справі №760/22652/24 обов`язок доведення покладений ст. 252 КУпАП як на посадову особу, уповноважену складати адміністративні матеріали. Обставини цієї справи полягають в тому, що постанову відносно Позивача було складено з грубим порушенням процесуального закону, за відсутності належних і допустимих доказів та за відсутності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. Враховуючи вищевикладене просив прийняти до розгляду відповідь на відзив та врахувати під час прийняття рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2944726 від 30.08.2024 року, винесеної рядовим поліції 1 взводу / роти 4 бат. ПОЛК-2 Управління патрульної поліції в місті Києві Куцяк В.М., 30.08.2024 13:09:27 м. Київ бульвар Тараса Шевченка 16 водій ( ОСОБА_1 ) веруючи ТЗ здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.11. чим порушив п.17.1. ПДР - на дорозі зі смугою для маршрутних ТЗ позначених дорожнім знаком 5.8 або 5.11. забороняються рух і зупинка ін. ТЗ на цій смузі (а.с. 4).

У п.7 вказаної постанови зазначено, що до постанови додаються: БК 472687.

Однак, будь - які відеозаписи у якості доказів у справі відповідчем суду не надано.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п.17.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнімзнаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Таким чином, зазначеними нормами передбачено обов`язок водіїв, зокрема, не допускати зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів.

Натомість, суду не було надано будь - яких належних та допустимих доказів того, що позивачем 30.08.2024 року було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Крім того, суд враховує, що підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення. Склад правопорушення є єдиною та головною підставою для юридичної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять у собі доказів наявності суб`єктивної та об`єктивної сторони зазначеного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тобто, оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яка була складена в порядку КУпАП відбувається з врахуванням особливостей КАС України.

Це узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі №524/5536/17 від 15.11.2018 року.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Матеріали справи, станом на момент розгляду справи, не містять будь - яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII встановлено основні повноваження поліції.

Як вбачається з п. 11ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції України та Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII, поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно - правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

В силу вимог встановлених правил ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Згідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р. (Заява № 16437/04), зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Матеріали справи не містять будь - яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача до Департаменту патрульної поліції про визнання безпідставною та скасування постанови серії ЕНА № 2944726 по справі про адміністративне правопорушення, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням того, що судовий збір не було сплачено позивачем при зверненні до суду, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державноо бюджету у сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 252 КАС України, 1. Суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 139, 227, 244, 246, 248, 250, 251, 286, 293 КАС України, суд, -

ухвалив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання безпідставною та скасування постанови серії ЕНА № 2944726 по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА №2944726 від 30.08.2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь державного бюджету судовий збір в сумі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, місто Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ).

Суддя І.О. Тесленко