Справа № 240/12619/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/12619/24

категорія 102080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Житомирського відділ у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (далі - Відповідач 1) та Житомирського відділу у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (далі - Відповідач 2), у якому просить:

- визнати протиправними дії Відповідача 2, які полягають в оформленій листом №П-5/6/1819-24/1819/3-24 від 13.06.2024 року відмові в оформленні та видачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки;

- зобов`язати Відповідача 1 оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що в червні 2024 року він звернувся до Відповідача 2 в інтересах своєї неповнолітньої доньки для отримання останньою паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року, однак, Відповідач 2 протиправно відмовив у видачі такого паспорта.

Позивач наполягає на отриманні для своєї неповнолітньої дитини паспорта у вигляді книжечки також з релігійних переконань.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного провадження у справі без повідомлення учасників справи.

Відповідач 1 у відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтувавши свою позицію тим, що на момент подання заяви ОСОБА_2 досягла 15-річного віку, відтак, з урахуванням частини 2 статті 21 та частини 4 статті 21 Закону України № 5492-VI від 20.11.2012 року "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" заявниця підлягає документуванню паспортом громадянина України лише у формі картки з безконтактним електронним носієм.

Крім того, Відповідач 1 наголошує, що, окрім неподання усіх належних до заяви на виготовлення паспорта документів, позивачем не надано згоди на обробку персональних даних, що унеможливлює проведення процедури ідентифікації особи, а тому документування паспортом громадянина України невстановленої особи не може бути здійснене поза межами правового поля.

Звертає увагу позивач і на те, що паспорт зразка 1994 року може бути видано лише по досягненню 16-ти років, яких позивач на момент подання заяви не досягла, а також на те, що заява, яка подана особисто ОСОБА_3 , не підписана взагалі, в зв`язку з чим сумнівним є волевиявлення такої особи.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05.11.2008 року.

Батьками Єлисавети є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

24.05.2024 року батько ОСОБА_2 ОСОБА_1 , як законний представник своєї неповнолітньої дитини, звернувся до Житомирського відділу у м. Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області із заявою від імені доньки про оформлення та видачу паспорта зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, подавши до заяви свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 05.11.2008 року; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; листи Міністерства освіти і науки України № 1/9-347 від 24.06.2020 року, № 1/9-131 від 11.03.2021 року.

У відповідь на вказану заяву листом від 13.06.2024 року № П-5/6/1819-241819/3-14 Житомирським відділом у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2 повідомлено, що 16 років віку, з якого видається паспорт громадянина відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", вона досягне лише 20.10.2024 року, тому звернення за оформленням та видачею паспорта є передчасним. Натомість, запропоновано оформити паспорт у формі ID-картки.

Розглянувши цю заяву по суті, Відповідач 2 фактично відмовив позивачу в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року для його неповнолітньої дитини.

Не погодившись з такою відповіддю та вважаючи, що його дитина має право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, законний представник звернувся з цим позовом до суду.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" № 2235-ІІІ від 18.01.2001 року (далі Закон № 2235-ІІІ) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Аналогічну норму містить стаття 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), яка визначає, що паспортом громадянина України є документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно зі статтею 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких відноситься, зокрема, паспорт громадянина України, та документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Відповідно до частин 2, 4, 6 статті 14 Закону № 5492-VI документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII затверджено "Положення про паспорт громадянина України" (далі - Положення № 2503-XII).

Згідно з пунктом 1 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 3 Положення № 2503-XIІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 5 Положення № 2503-XII передбачено, що паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків.

Отже, вищенаведеними нормами законодавства передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Як передбачено пунктами 3, 8 Положення № 2503-XII, терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Тобто, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання паспорта громадянина України, зокрема, у формі книжечки.

При цьому, варто відмітити, що у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Крім того, відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

З аналізу наведених норм слідує, що відсутності у відповідачів можливості видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки не вбачається.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № Пз/9901/2/18 (№806/3265/17).

Виходячи із змісту листа Відповідача 2 від 13.06.2024 року, спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою Відповідача 2 щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки у відповідності до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, через недосягнення заявницею 16-річного віку.

Проте, посилання Відповідача 2, як на підставу для відмови у видачі паспорту у формі книжечки недосягнення 16-річного віку ОСОБА_3 , судом не беруться до уваги, враховуючи таке.

Дійсно, на момент звернення до територіального органу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, ОСОБА_5 ще виповнилося 16 років.

Відповідно до пункту 2 Положення № 2503-XII паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

"Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України", затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 року № 456 також визначає шістнадцятирічний вік для оформлення та видачі паспорта.

Водночас, частиною 2 статті 21 Закону України № 5492-VI передбачено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Таким чином, вимогами Закону України № 5492-VI та Положення № 2503-XII фактично по-різному врегульовано вік, з якого особа може отримати паспорт громадянина України.

Враховуючи викладене та з урахуванням положень частини 3 статті 7 КАС України, які передбачають, що у разі невідповідності правового акта Закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, суд дійшов висновку, що за обставин цієї справи застосуванню підлягають саме положення Закону № 5492-VI (як правового акта, який має вищу юридичну силу), яким вікове обмеження на оформлення та видачу паспорта громадянина України визначено з 14-річного віку.

Також варто вказати про імперативність приписів Закону № 5492-VI, відповідно до вимог яких останніми встановлено обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку отримати паспорт громадянина України. У разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації позивачем своїх громадянських прав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.11.2021 року у справі № 420/4049/20, та у подальшому підтримана у постановах від 17.05.2023 року у справі № 420/12574/21 та від 09.11.2023 року у справі № 380/16510/22 за подібних правовідносин із справою, що розглядається.

Отже, відмова Відповідача 2 в оформленні ОСОБА_2 паспорта у вигляді книжечки є неправомірною.

Одночасно суд зауважує, що згідно заяви ОСОБА_1 , поданої до суду 26.03.2025 року, його донька вже досягла 16-річного віку.

Однак, наведена обставина не впливає на висновок суду щодо протиправності оскарженої відмови Відповідача 2.

Що стосується доводів Відповідача 2 у відзиві на позов про те, що подана ОСОБА_6 заява не була підписана заявницею, згоди на обробку персональних даних не було надано, а також не було надано усіх передбачених підпунктами 2, 4, 6 пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 456 документів для розгляду заяви, суд зауважує, що лист Відповідача 2 від 13.06.2024 року жодних зауважень щодо поданої заяви не містить. Підставою для відмови стало виключно недосягнення заявницею 16 років.

Разом з тим, в спростування доводів Відповідача 1, викладених у відзиві, суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2019 року № 2297-VI (далі Закон № 2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2297-VI персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

У відповідності до ч. 5 ст. 6 Закону № 2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 6 статті 6 Закону № 2297-VI не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

При цьому суд зазначає, що у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № Пз/9901/2/18 зазначено право будь-якого громадянина надавати чи не надавати згоду на відповідну обробку персональних даних, тому наявність чи відсутність релігійних переконань, в даній справі, не потребує доведення, оскільки первинною є саме наявність чи відсутність згоди на відповідну обробку персональних даних.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № Пз/9901/2/18, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи вказану справу, дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Суд також зауважує, що відповідно до пункту 13 Положення № 2503-XII для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; - свідоцтво про народження; - дві фотокартки розміром 35х45 мм; - у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся саме із заявою, зареєстрованою Відповідачем 1 за вх. номером П-5/6/1819-24 від 24.05.2024 року, в якій позивач, як законний представник своєї неповнолітньої дитини, просив оформити та видати його доньці паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", що узгоджується з повноваженнями його як законного представника, встановленими приписами частини 2 статті 154 Сімейного кодексу України.

Відтак, з поданої заяви чітко вбачається волевиявлення особи на видачу паспорта громадянина України у формі книжечки.

Доказів відсутності таких додатків до заяви, які передбачені пунктом 13 Положення № 2503-ХІІ, а також прийняття Відповідачем 2 рішення про відмову у видачі паспорта саме у зв`язку з ненаданням таких документів, матеріалами справи не підтверджено.

Суд наголошує, що положення пункту 13 Постанови № 2503-ХІІ не містять вимоги про обов`язок надання відповідного рішення суду щодо оформлення паспорта у формі книжечки.

Разом з тим, відсутність рішення суду не є законодавчо визначеною підставою для відмови громадянину України у видачі паспорта у формі книжечки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд визнає, що викладена у листі від 13.06.2024 року відмова Відповідача 2 у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України" №2503-XII не може відповідати критеріям правомірності, визначених в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд, з урахуванням статті 9 КАС України та, беручи до уваги, що оскаржувану відмову було надано саме Житомирським відділом у м. Житомирі Управління Державної міграційної служби області в Житомирській області, вважає необхідним визнати протиправною відмову Відповідача 2, викладену в такому листі, та зобов`язати саме Відповідача 2 оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України".

При цьому, обираючи саме такий спосіб захисту у цій справі (зобов`язати оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки), судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 10.09.2019 у справі №803/1376/17, від 10.09.2019 року у справі № 803/941/17, а також Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

З огляду на те, що законний представник неповнолітньої звільнений від сплати судового збору в силу вимог пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року, а доказів понесення інших витрат не надано, підстави для розподілу судових витрат за частиною 1 статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області та Житомирського відділу у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Житомирського відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, які полягають в оформленій листом №П-5/6/1819-24/1819/3-24 від 13.06.2024 року відмові у видачі неповнолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року.

Зобов`язати Житомирський відділ у м. Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області видати неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

18.06.25