Справа № 500/4993/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/4993/24 пров. № А/857/30389/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (суддя- Подлісна І.М., ухвалене в м. Тернопіль) у справі № 500/4993/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови Позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»; зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 13 червня 2024 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови Позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату пенсії за віком починаючи з 13 червня 2024 року, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 , 13.06.2024 року досягнувши віку 62 роки 1 місяць 23 дні та маючи загальний страховий стаж 29 років 8 місяців 14 днів звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яким прийнято рішення №86 від 20.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, мотивуючи тим, що страховий стаж позивача становить 23 роки 4 місяці 17 днів з необхідних 29 років.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області вбачається, що до страхового стажу Позивача не зараховані періоди його роботи, згідно записів його трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: 1. з 23.01.1984 по 24.01.1985 (1 рік 0 місяців 1 день) в Київській пересувній механізованій колоні; 2. з 13.03.1985 по 20.07.1985 (0 років 4 місяців 7 днів) в Совхозі Гурзуфський Одеського воєнного округу; 3. з 12.09.1985 по 17.09.1988 (3 роки 0 місяців 5 днів) в Тернопільському комбайновому заводі ім. XXV з`їзду КПРС; 4. з 05.07.1989 по 01.08.1989 (0 років 0 місяців 26 днів) в Львівській пересувній механізованій колоні № 7 ГВО «Украгрожитлопобутбуд»; 5. з 01.08.1989 по 21.06.1991 (1 рік 10 місяців 20 днів) в Гусятинському госпрозрахунковому пересувному механізованому домі «Украгрожитлопобутбуд», так як на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства, яке вперше заповнювало трудову книжку.

Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не зарахував до страхового стажу Позивача 6 років 3 місяці 28 днів.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач вважає його протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №1058) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Відтак, особа, яка народилась у 1962 році набуває право на пенсію після досягнення нею 60 років і більше, а її страховий стаж на дату звернення за призначенням пенсії повинен становити не менше 29 років.

Отже, досягнувши у 2024 році віку 62 роки та маючи, станом на 13.06.2024 рік, страховий стаж 29 років 8 місяців 14 днів, позивач набув право на призначення йому пенсії за віком.

Згідно частини 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (надалі - Закон №1788) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із ст. 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 р. (втрата чинності 29.07.1993 року) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі Інструкція №58) встановлені певні правила ведення трудових книжок.

Пунктами 2.1 - 2.3 Інструкції №58 передбачено, що Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно пунктів 2.11 - 2.12 Інструкції №58, Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Згідно пункту 2.6 Інструкції № 58 власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Таким чином, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто Позивачем.

Більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу Позивача за спірний період.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , то на першій сторінці дійсно відсутня печатка підприємства (Київської ПМК), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Однак, апеляційний суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості, достовірності чи правильності заповнення даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Той факт, що відповідальний працівник при заведенні вперше трудової книжки не проставив печатку підприємства, не може бути підставою для виключення зазначених в трудовій книжці періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а, наголосив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповнення трудової книжки. ПФУ не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відтак, така обставина як відсутність на першій сторінці трудової книжки позивача печатки не може бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження Позивача у реалізації його права на соціальний захист.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання неправомірними дій Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 13 червня 2024 року суд першої інстанції вірно вказав, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, а тому правильно відмовив позивачу в цій частині.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату пенсії позивачу з 13 червня 2024 року.

Зважаючи на викладене, позов підставно частково задоволено судом першої інстанції.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 500/4993/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга