Справа № 320/14270/23
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року справа №320/14270/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України , третя особа: Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України затвердити Висновок про призначення одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 ;

- скасувати відмову Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2023 в затвердженні Висновку про призначення одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 , відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Позов мотивовано протиправністю відмови відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, право на яку, за переконанням останнього, виникло у зв`язку із встановленням йому IIІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, оскільки таке рішення не містить підстав, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в позові. В обґрунтування заперечень проти позову зазначено, що спірне рішення про відмову є правомірним з огляду на те, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача до складу комісії не залучено представників закладів охорони здоров`я МВС.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Третя особа правом на подання до суду письмових пояснень не скористалась.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 06.04.1998 Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області; учасником бойових дій, згідно з посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим Управлінням МВС України на Донецькій залізниці 08.05.2015; пенсіонером, згідно з посвідченням № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , виданим 03.02.2016 Пенсійним фондом України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, підполковник міліції, начальник сектору кримінальної міліції у справах дітей Управління МВС України на Донецькій залізниці проходив службу в органах внутрішніх справ України та наказом голови комісії з ліквідації Управління МВС України на Донецькій залізниці - заступника начальника Управління від 28.08.2015 №179 о/с (по особовому складу) звільнений у запас Збройних Сил (з поставленням на військовий облік) за пунктом 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з медичної довідки форми №158/о від 09.12.2015 серії АГ №0007332 та виписки форми №157-1/о від 09.12.2015 до довідки серії АВ №0198229 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності від захворювань, пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ (ступінь втрати працездатності - 50%).

16.11.2018 позивачем Голові ліквідаційної комісії Управління МВС України на Донецькій залізниці подано заяву (рапорт) із проханням у відповідності до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що позивачеві була визначена втрата працездатності та встановлена 3 група інвалідності.

Ліквідаційна комісія УМВС України на Донецькій залізниці направила законодавчо визначений комплект документів та заяву до МВС України для прийняття безпосереднього рішення, які були повернуті МВС України як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з листа від 19.02.2021 №17-лк/ДЗ управління МВС України на Донецькій залізниці, із посиланням на лист ДФОП МВС України від 01.02.2021 №3671/15-2021, позивачу повідомлялося, що МВС України вивчивши матеріали стосовно призначення позивачуі одноразової грошової допомоги встановило, що медико-соціальна експертна комісія була проведена з порушенням вимог пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС України, зокрема, при проведенні позивачеві МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися.

Також вказувалось, що під час розгляду матеріалів щодо призначення позивачем ОГД було встановлено, що у пункті 12 свідоцтва про хворобу від 17.08.2015 №758 зазначено перелік захворювань, які пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, при тому що згідно з постановою ВЛК ГУМВС України в Київській області від 15.12.2015 №18 зв`язок захворювань, зазначених у пункті 12 свідоцтва про хворобу від 17.08.2015 №758 відмінено, та встановлено зв`язок цих захворювань із захистом Батьківщини.

Таким чином, вказувалося на тому, що в матеріалах щодо призначенням позивачеві ОГД, підготовлених відповідно заяви від 16.11.2018, мала місце невідповідність причини інвалідності, що зазначена у виписці МСЕК №0198229, інформації про причинний зв`язок захворювань позивача, що встановлені медичними документами, виданими закладами охорони здоров`я МВС України.

Крім цього, у згаданому листі було зауважено, що наявні в матеріалах копії довідки до акта огляду МСЕК від 21.01.2016 №0198271 та постанови ВЛК ГУМВС України в Київській області від 15.12.2015 №18 не завірено в установленому порядку.

Наявність вищезазначених недоліків та невідповідностей унеможливила прийняття рішення за надісланими матеріалами до МВС України, а тому, ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення позивачем ОГД були повернуті МВС України на адресу ліквідаційної комісії Управління МВС України на Донецькій залізниці як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Вважаючи, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення за заявою позивача про призначення ОГД, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №320/4140/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності та встановленням 3 групи інвалідності, захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що передбачене пунктом 9 Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України (код: 00032684, адреса: 01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (код: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 16.11.2018 з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги з підстав втрати працездатності із встановленням 3 групи інвалідності за захворюванням, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та прийняти відповідне рішення, що передбачене пунктом 9 Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №320/4140/21 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача та прийнято висновок від 08.02.2023 про відмову в призначенні останньому одноразової грошової допомоги.

Листом від 20.03.2023 №9лк/дз Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці повідомило позивачу, що підставою повернення матеріалів для призначення йому одноразової грошової допомоги стало те, що медико-соціальна експертна комісія була проведена з порушенням вимог пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС України, зокрема, при проведенні позивачеві МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися.

Крім того, у листі зазначено, що під час розгляду матеріалів щодо призначення позивачу ОГД було встановлено, що у пункті 12 свідоцтва про хворобу від 17.08.2015 №758 зазначено перелік захворювань, які пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, при тому що згідно з постановою ВЛК ГУМВС України в Київській області від 15.12.2015 №18 зв`язок захворювань, зазначених у пункті 12 свідоцтва про хворобу від 17.08.2015 №758 відмінено, та встановлено зв`язок цих захворювань із захистом Батьківщини.

Таким чином, вказувалося на тому, що в матеріалах щодо призначенням позивачу ОГД, підготовлених відповідно заяви від 16.11.2018, мала місце невідповідність причини інвалідності, що зазначена у виписці МСЕК №0198229, інформації про причинний зв`язок захворювань позивача, що встановлені медичними документами, виданими закладами охорони здоров`я МВС України.

Наявність вищезазначених недоліків та невідповідностей унеможливила прийняття рішення за надісланими матеріалами до МВС України, а тому, ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення позивачу ОГД були повернуті МВС України на адресу ліквідаційної комісії Управління МВС України на Донецькій залізниці як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Вважаючи відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у цій справі є право позивача на призначення та виплату йому Міністерством внутрішніх справ України одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом №580-VIII, відповідно до частини першої статті 97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23 грудня 2015 року, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.

Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850.

Так, відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (в редакції Закону України від 13 лютого 2015 року №208-VIII, який набрав чинності 12 березня 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» затверджено Порядок №850, відповідно до пункту 2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно з пунктом 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №822/1883/18 та від 31 березня 2020 року у справі №824/1046/17-а.

Як було встановлено судом, 16.11.2018 позивачем Голові ліквідаційної комісії Управління МВС України на Донецькій залізниці подано заяву (рапорт) із проханням у відповідності до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що позивачеві була визначена втрата працездатності та встановлена 3 група інвалідності.

Ліквідаційна комісія УМВС України на Донецькій залізниці направила законодавчо визначений комплект документів та заяву до МВС України для прийняття безпосереднього рішення, які були повернуті МВС України як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з листа від 19.02.2021 №17-лк/ДЗ управління МВС України на Донецькій залізниці, із посиланням на лист ДФОП МВС України від 01.02.2021 №3671/15-2021, позивачу повідомлялося, що МВС України вивчивши матеріали стосовно призначення позивачу і одноразової грошової допомоги встановило, що медико-соціальна експертна комісія була проведена з порушенням вимог пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС України, зокрема, при проведенні позивачеві МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися.

Також вказувалось, що під час розгляду матеріалів щодо призначення позивачем ОГД було встановлено, що у пункті 12 свідоцтва про хворобу від 17.08.2015 №758 зазначено перелік захворювань, які пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, при тому що згідно з постановою ВЛК ГУМВС України в Київській області від 15.12.2015 №18 зв`язок захворювань, зазначених у пункті 12 свідоцтва про хворобу від 17.08.2015 №758 відмінено, та встановлено зв`язок цих захворювань із захистом Батьківщини.

Таким чином, вказувалося на тому, що в матеріалах щодо призначенням позивачеві ОГД, підготовлених відповідно заяви від 16.11.2018, мала місце невідповідність причини інвалідності, що зазначена у виписці МСЕК №0198229, інформації про причинний зв`язок захворювань позивача, що встановлені медичними документами, виданими закладами охорони здоров`я МВС України.

Крім цього, у згаданому листі було зауважено, що наявні в матеріалах копії довідки до акта огляду МСЕК від 21.01.2016 №0198271 та постанови ВЛК ГУМВС України в Київській області від 15.12.2015 №18 не завірено в установленому порядку.

Наявність вищезазначених недоліків та невідповідностей унеможливила прийняття рішення за надісланими матеріалами до МВС України, а тому, ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення позивачем ОГД були повернуті МВС України на адресу ліквідаційної комісії Управління МВС України на Донецькій залізниці як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Вважаючи, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення за заявою позивача про призначення ОГД, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №320/4140/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності та встановленням 3 групи інвалідності, захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що передбачене пунктом 9 Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України (код: 00032684, адреса: 01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (код: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 16.11.2018 з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги з підстав втрати працездатності із встановленням 3 групи інвалідності за захворюванням, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та прийняти відповідне рішення, що передбачене пунктом 9 Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №320/4140/21 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача та прийнято висновок від 08.02.2023 про відмову в призначенні останньому одноразової грошової допомоги.

Листом від 20.03.2023 №9лк/дз Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці повідомило позивачу, що підставою повернення матеріалів для призначення йому одноразової грошової допомоги стало те, що медико-соціальна експертна комісія була проведена з порушенням вимог пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС України, зокрема, при проведенні позивачеві МСЕК представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися.

Крім того, у листі зазначено, що під час розгляду матеріалів щодо призначення позивачу ОГД було встановлено, що у пункті 12 свідоцтва про хворобу від 17.08.2015 №758 зазначено перелік захворювань, які пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, при тому що згідно з постановою ВЛК ГУМВС України в Київській області від 15.12.2015 №18 зв`язок захворювань, зазначених у пункті 12 свідоцтва про хворобу від 17.08.2015 №758 відмінено, та встановлено зв`язок цих захворювань із захистом Батьківщини.

Таким чином, вказувалося на тому, що в матеріалах щодо призначенням позивачу ОГД, підготовлених відповідно заяви від 16.11.2018, мала місце невідповідність причини інвалідності, що зазначена у виписці МСЕК №0198229, інформації про причинний зв`язок захворювань позивача, що встановлені медичними документами, виданими закладами охорони здоров`я МВС України.

Наявність вищезазначених недоліків та невідповідностей унеможливила прийняття рішення за надісланими матеріалами до МВС України, а тому, ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення позивачу ОГД були повернуті МВС України на адресу ліквідаційної комісії Управління МВС України на Донецькій залізниці як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Аналізуючи зміст прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача не містить посилання на підстави, передбачені пунктом 14 Порядку №850, перелік яких є вичерпним. Такої підстави як незалучення представника закладів охорони здоров`я МВС до проведення медико-соціальної експертизи чи проведення відповідної експертизи з порушенням вимог Положення №1317 нормами Порядку №850 не передбачено.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування відмови Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2023 в затвердженні Висновку про призначення одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 , відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, суд зазначає таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

При цьому згідно з позицією Верховного Суду, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

В даній справі суд, проаналізувавши зміст прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, встановив, що відповідач відмовив позивачу у призначенні вказаної допомоги з підстав того, що у порушення вимог вказаного Положення при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Водночас таку підставу для відмови у призначені позивачу одноразової грошової допомоги, суд визнав незаконною.

Крім того, слід зазначити, що відповідач ухиляється від призначення позивачу одноразової грошової допомоги починаючи з листопада 2018 року.

Водночас, з системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що чинне законодавство передбачає чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення і виплати відповідної одноразової грошової допомоги, а також чітко регламентовані повноваження Міністерства внутрішніх справ України за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, а саме: прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні такої допомоги.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що безпідставне та протиправне відтермінування суб`єктом владних повноважень прийняття рішення про призначення і виплату позивачу відповідної одноразової грошової допомоги прямо суперечить принципу правової визначеності.

Суд також враховує, що згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 16 листопада 2020 року у справі № 640/5615/19, від 4 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19.

При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Суд враховує, що відповідач уже повертав позивачу документи про призначення одноразової грошової допомоги з тих підстав, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу Комісії МСЕК не залучалися. Правомірність такого повернення була предметом дослідження у справі №320/4140/21.

Тобто, відповідач відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з тих самих підстав, які були визнані протиправними під час розгляду справи №320/4140/21 про повернення позивачу його заяви про призначення одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів.

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що найбільш ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому IІI групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у подібних правовідносинах застосовано Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №440/1389/19.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2023 в затвердженні Висновку про призначення одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.