Справа № 524/437/25
Суддя: Ковальчук Т. М.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/437/25
Провадження № 2-а/524/28/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.

за участю секретаря судових засідань Воблікової І. О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 1 БПП в м. Кременчуці УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Велько Карини Андріївни та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3655220 від 13 грудня 2024 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що він не керував транспортним засобом, а перебував у ньому в якості пасажира, тому не є суб`єктом адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові.

Ухвалою від 10 лютого 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідачі подали відзиви на позовну заяву ОСОБА_1 , у яких заперечили проти задоволення позову та пояснили, що 13 грудня 2024 року під час патрулювання у м. Кременчуці був виявлений транспортний засіб «ЗАЗ 110206», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача, який у порушення пункту 2.3в Правил дорожнього руху України (далі ПДР) під час руху був не пристебнутий ременем безпеки. Наведене стало підставою для вимоги про зупинку транспортного засобу. На законну вимогу поліцейського пред`явити для перевірки визначені пунктом 2.1 ПДР документи, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії не надав з підстав його відсутності, особу водія було встановлено на підставі військового квитка № НОМЕР_2 .

Окрім того, представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України просив залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем десятиденного строку на оскарження постанови від 13 грудня 2024 року.

16 червня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, в яких вона повідомила, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 травня 2025 року у справі № 524/15773/24, яка розглядалась за фактом складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП України, встановлено, що 13 грудня 2024 року ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «ЗАЗ 110206» д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим справа щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП була закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова суду набрала законної сили 05 червня 2025 року. Предметом цієї справи є визнання неправомірною та скасування постанови щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серія ЕНА № 3655220 за частиною п`ятою статті 121 КУпАП України за керування транспортним засобом без використання пасивних засобів безпеки та непред`явлення водійського посвідчення. Оскільки постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 травня 2025 року у справі № 524/15773/24 встановлено обставину, що ОСОБА_1 13 грудня 2024 року не керував транспортним засобом «ЗАЗ 110206» д.н.з. НОМЕР_1 , тому останній не може нести відповідальність за фактом не використання водієм пасивних засобів безпеки та ненадання водійського посвідчення.

Представник позивача звернулася до суду з заявою, у якій просила розглянути справу за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача звернувся до суду з заявою, у якій просив судове засіданням проводити без фіксації, проти задоволення позовних вимог заперечив з викладених у відзиві підстав.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13 лютого 2025 року до суду надійшла заява Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем десятиденного строку на оскарження постанови від 13 грудня 2024 року.

За правилами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

У позовній заяві зазначено, що оскаржувана постанова від 13 грудня 2024 року отримана позивачем 31 грудня 2024 року, як доказ додано копію поштового повідомлення.

Натомість до заяви про залишення позовної заяви без розгляду представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України додав копію списку згрупованих відправлень від 16 грудня 2024 року, з якого вбачається, що на адресу пров. Ягідний, 15, м. Кременчук було направлено поштову кореспонденцію з трекінгом № 416, яка згідно з відомостями з сайту «Укрпошта» вручено одержувачу 26 грудня 2024 року.

18 червня представник позивача звернулася до суду із клопотанням про поновлення строку звернення до суду, в якому, вона стверджує про фактичне отримання цього листа ОСОБА_1 лише 31 грудня 2024 року, оскільки він був вставлений у ворота його домоволодіння і за його отримання він не розписувався. При цьому представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 працівниками поліції під час складання оскаржуваної постанови не було роз`яснено право на оскарження цієї постанови, щодо якого він дізнався лише після укладення договору з представником у січні 2025 року, а сам позов подано до суду 10 січня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Верховний Суд вже неодноразово аналізував застосування положень вищезазначеної норми процесуального закону. Зокрема, але не виключно, у постановах від 04 серпня 2022 року (справа №500/1149/21), від 21 жовтня 2021 року (справа №460/626/19) Суд дійшов висновку, що КАС України допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. Однак, норми Кодексу однозначно встановлюють, що у випадку виявлення судом факту пропуску особою строку звернення до суду з позовом їй гарантується надання часу для подання заяви про поновлення зазначеного строку та доказів поважності причин його пропуску. Забезпечення такого права не залежить від того, суд якої інстанції виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не тільки до відкриття провадження у справі, що входить до компетенції суду першої інстанції, а й після відкриття провадження у справі, про що прямо зазначено в частині четвертій статті 123 КАС України, норма якої адресована суду без визначення певної інстанції.

Питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом в обов`язковому порядку має бути поставлено на обговорення з особою, яка подала позов. Це реалізується або шляхом постановлення судом ухвали про надання позивачеві часу подати заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, або безпосередньо у судовому засіданні. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний з фактом виникнення у суду питання дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність поважних причин для його поновлення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача реалізувала своє право на звернення з клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

Частина перша статті 121 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності (постанова Верховного Суду від 11 лютого 2025 року у справі № 160/9000/24).

Так, представник позивача посилається на фактичне отримання останнім копії оскаржуваної постанови від 13 грудня 2024 року лише 31 грудня 2024 року, про право оскарження якої було роз`яснено після укладення з нею договору у січні 2025 року.

Натомість, з доданого до позовної заяви ордеру від 10 січня 2025 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Пінчук Ю. В. вбачається, що він виданий на підставі договору про надання правничої допомоги № 144/24 від 27 грудня 2024 року.

Доказів отримання оскаржуваної постанови саме 31 грудня 2024 року та відсутність підпису позивача щодо такого отримання сторона позивача не надала, як і належних доказів на підтвердження наявності обмежень для підготовки позову з 26 грудня 2024 року.

Ураховуючи наведене, суд критично оцінює наведені представником позивача доводи про отримання позивачем копії оскаржуваної постанови не 26, а саме 31 грудня 2024 року, у зв`язку з чим вважає необґрунтованими доводи позивача щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду.

За правилами пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частиною третьою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на наведене, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 14, 72-77, 90, 121-123, 240, 241, 248, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 1 БПП в м. Кременчуці УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Велько Карини Андріївни та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т. М. Ковальчук