Справа № 320/8845/25
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року № 320/8845/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора (далі Офіс), в якій просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді начальника третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора з 24 жовтня 2019 року, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19, яким, у тому числі, суд зобов`язав допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення мене на посаді, та з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021, якою рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19 залишено без змін.

2. Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19 за період з 30.09.2020 по 24.11.2024 у розмірі 2 116 447,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилась у невиконанні рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі, порушене його конституційне право на працю та гарантії держави від незаконного звільнення, які мають бути відновлені у заявлений позивачем спосіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Офісу про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів. Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України №1161ц від 22.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури. Поновлено з 24.10.2019 ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді начальника третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора та органів прокуратури або рівнозначній посаді в органах прокуратури України, поклавши обов`язок виконання рішення суду в цій частині та поновлення на посаді на Офіс Генерального прокурора. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді у розмірі 464150,70 грн (чотириста шістдесят чотири тисячі сто п`ятдесят гривень сімдесят копійок) з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Одночасно, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19 допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 24.10.2019 ОСОБА_1 на роботі, поклавши обов`язок виконання рішення суду в цій частині та поновлення на посаді на Офіс.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19 - залишене без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 10.03.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №640/23134/19.

Позивач звернувся до відповідача з листом щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі від 18.12.2023, яким просив вирішити питання щодо виконання рішення суду від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19 в частині поновлення його на посаді з одночасним звільненням за власним бажанням.

Листом від 25.01.2024 № 07-23427-19 Офіс повідомив позивача, що оскільки останній обіймає посаду першого заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва, поновлення його в Офісі є неможливим, оскільки призведе до одночасного перебування на двох посадах, що не узгоджується з положеннями статті 18 Закону України «Про прокуратуру». Отже виконання судового рішення в частині поновлення на посаді в Офісі можливе після звільнення позивача з займаної посади першого заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва.

Позивач повторно звернувся до відповідача з листом від 19.02.2024 щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі, яким повторно просив вирішити питання щодо виконання рішення суду від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19 в частині поновлення його на посаді з одночасним звільненням за власним бажанням. При цьому зауважив, що відповідно до роз`яснення НАЗК (від 11.12.2023 № 203-01/30715-23) поновлення його на посаді на підставі рішення суду з одночасним звільненням за власним бажанням жодним чином не призведе до порушення вимог Закону України «Про прокуратуру».

Також, у листопаді 2024 року позивач вкотре звернувся до Офісу з листом від 14.11.2024 щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі, яким просив вирішити питання щодо виконання рішення суду від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19 в частині поновлення його на посаді з одночасним звільненням за власним бажанням.

Листом від 27.11.2024 № 07-23427-19 Офіс повідомив позивача, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19 наказом в.о. Генерального прокурора від 25.11.2024 № 1438 ц його поновлено на посаді начальника третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 24.10.2019 та наказом Офісу від 25.11.2025 № 1439 ц позивача звільнено з відповідної посади з 25.11.2024, у зв`язку з поданням заяви про звільнення за власним бажанням.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у невиконанні рішення суду від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19 щодо поновлення позивача на роботі у період з 30.09.2020 по 24.11.2024, він звернувся з даною позовною заявою до суду за поновленням своїх прав шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виконання рішення суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведених норм основного закону у зв`язку з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», тобто є спеціальним законом.

Разом з тим, оскільки норми спеціального Закону № 1697-VII, не визначають прядок та умови поновлення на посадах звільнених прокурорів, судом до спірних правовідносин застосовано норм загального законодавства.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі також КЗпП України), який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до частин першої, восьмої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, положення КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі, якщо працівник не вчинив будь-яких додаткових дій щодо його реалізації (у тому числі, пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання бути поновленим на роботі).

За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, поновлюючи судовим рішенням особу на посаді, суд покладає на роботодавця обов`язок виконати таке рішення негайно після його прийняття без жодних умов чи дій зі сторони працівника. При цьому, негайність виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набрання таким рішенням законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його оголошення (постановлення).

Одночасно суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного суду від 06.06.2018 у справі №813/1017/16, від 31.03.2020 у справі № 819/991/18.

З огляду на зазначене суд враховує, що відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Окрім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, з дня ухвалення судового рішення від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19 про поновлення позивача на роботі, у відповідача виник обов`язок щодо його негайного виконання.

Разом з тим, як встановлено судом та зазначено в описовій частині рішення, судове рішення від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19 в частині його негайного виконання по поновленню позивача на посаді, фактично виконано відповідачем лише шляхом видання наказу від 25.11.2024 № 1438 ц, тож позивач має право на стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання такого рішення з 30.09.2020 по 24.11.2024.

У даному випадку середній заробіток визначається відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі також Порядок № 100).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

У рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19, яке набрало законної сили встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 1983,55 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи дані Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про норми тривалості робочого часу у 2020-2024 роках, судом визначена загальна кількість робочих днів для обрахунку середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі за період з 30.09.2020 по 24.11.2024, що становить 1059 днів.

Виходячи з наведених показників, відповідно до Порядку № 100, судом розраховано суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19 в частині поновлення позивача на роботі за період з 30.09.2020 по 24.11.2024, що становить 2 100 579 (два мільйона сто тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 45 копійок та підлягає стягненню з відповідача.

У даному випадку суд враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 14.09.2022 у справі № 640/20750/21, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії (рішення, бездіяльність). Отже, вирішення справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень, вчинених дій/бездіяльності. Відповідач не довів суду правомірності своїх дій.

Одночасно суд констатує, що здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про його поновлення на роботі здійснений ним частково некоректно.

У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

У взаємозв`язку з вищенаведеним та керуючись статтями 6, 7, 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовна заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді начальника третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора з 24 жовтня 2019 року, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі № 640/23134/19, яким, у тому числі, суд зобов`язав допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, та з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021, якою рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19 залишено без змін.

3. Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №640/23134/19 за період з 30.09.2020 по 24.11.2024 у розмірі 2 100 579 (два мільйона сто тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 45 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.