Справа № 520/4685/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 р. Справа № 520/4685/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.04.25 по справі № 520/4685/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 разової грошової допомоги до Дня Незалежності України (24.08.2024) за 2023 рік у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 разової грошової допомоги до Дня Незалежності України (24.08.2024) за 2023 рік, відповідно до статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі№440/14216/23 (адміністративне провадження №Пз/990/7/23).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено.

Зупинено провадження в адміністративній справі № 520/4685/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 440/14216/23.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2025, поновити та продовжити розгляд справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що справа № 520/4685/25 не відповідає ознакам типової справи, оскільки позивач не є особою, якій встановлена інвалідність. Посилається на те, що обов`язковою ознакою типової справи є сторона позивача, а саме відповідні ознаки позивача, які можуть встановити та визначити окрему їх групу або їх спеціальний статус. Зазначає, що виходячи з аналізу справи № 440/14216/23, яка знаходиться на розгляді Верховного Суду, справа № 520/4685/25 не може бути типовою справою, оскільки позивач не має відповідного статусу інваліда, що є необхідною умовою (ознакою) для типових справ.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені у пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа № 520/4685/25 має ознаки типової, щодо якої Верховним Судом відкрито провадження у зразковій справі № 440/14216/23.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

За своєю правовою сутністю зупинення провадження у справі є тимчасовим і повним припиненням всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Статтею 236 КАС України, визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Перелік даних підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 236 КАС України правом суду є зупинити провадження у справі в разі розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КАС України суд, який розглядає типову справу, має право зупинити провадження за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою у випадку, якщо Верховним Судом відкрито провадження у відповідній зразковій справі.

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що зупинення провадження у типовій справі з підстав розгляду Верховним Судом зразкової справи належить до дискреційних повноважень суду та вирішення питання про зупинення провадження у типовій справі залежить від оприлюднення Верховним Судом повідомлення про відкриття провадження у зразковій справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.11.2023 ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрито провадження у зразковій справі № 440/14216/23 (№ Пз/990/7/23).

У вищевказаній ухвалі про відкриття провадження у зразковій справі, суд касаційної інстанції вказав наступне:

1) позивачі є особами з інвалідністю внаслідок війни (ветеранами війни) та мають право на отримання разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік;

2) позовні вимоги заявлені до органу, уповноваженого здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до Дня Незалежності;

3) спірні відносини стосуються визначення розміру разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік та урегульовані одними й тими самими нормами права, а саме: ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань»;

4) позивачами у зазначених справах заявлено тотожні позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Так, предметом розгляду у справі № 440/14216/23 є дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 13 Закону України № 3551-XII зважаючи на те, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи та має право на пільги, встановлені Законом України № 3551-XII. У серпні 2023 відповідач виплатив йому разову грошову допомогу до Дня Незалежності у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 № 754, а саме 2 900.00 грн. Водночас на переконання позивача, така допомога мала бути виплачена йому у розмірі, визначеному ст. 13 Закону України № 3551-XII (в редакції Закону від 25.12.1998 № 367-ХІV), тобто не менше восьми мінімальних пенсій за віком.

Предметом спору у даній справі № 520/4685/25 за позовом ОСОБА_1 як і у наведеній зразковій справі № 440/14216/23 є визначення розміру разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік, що врегульовано одними й тими самими нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 № 754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань».

Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 від 12.08.2023), також позивачем заявлено позовні вимоги до органу, уповноваженого здійснювати виплату грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік, та вони стосуються питання визначення розміру такої допомоги відповідно до Закону України № 3551-XII.

З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання спірних відносин, у суду першої інстанції були підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним в ухвалі Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 440/14216/23, дана адміністративна справа є типовою у відношенні до зразкової адміністративної справи № 440/14216/23.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо не відповідності даної справи ознакам типової справи, наведеним у вищевказаному рішенні Верховного Суду, оскільки позивач у цій справі не є особою, якій встановлено інвалідність, то колегія суддів зазначає наступне.

Верховним Судом у постанові від 05.03.2024 по зразковій справі № 440/14216/23 досліджено та проаналізовано відповідні зміни внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» від 20.03.2023 № 2983-IX, що регулює питання грошової допомоги ветеранам війни та особам, прирівняних до них, в тому числі учасникам бойових дій, яким повноваження з визначення розміру допомоги передано до Кабінету Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України, 21.07.2023 прийнято постанову № 754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань».

Цією постановою, серед іншого, затверджено «Порядок використання коштів державного бюджету для забезпечення соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань».

Також цією постановою затверджено «Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (Порядок № 754).

Пунктом 3 цього Порядку визначено розміри грошової допомоги, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та іншим, особам, які мають право на таку грошову допомогу, визначеним у п. 2 цього ж Порядку.

Проте, визначені Кабінетом Міністрів України розміри грошової допомоги у наведеному Порядку № 754 є значно меншими за визначені раніше розміри, встановлені відповідно Законом України № 3551-XII.

Верховним Судом зазначено, що рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р2020 (справа № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 26 розділу Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у частині, яке передбачало, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Тобто, питання визначення розміру щорічної разової грошової допомоги стосується всіх категорій осіб, зазначених в Законі України № 3551-XII, а тому результат розгляду Верховним Судом зразкової справи № 440/14216/23 прямо впливає на спірні правовідносини, що є предметом розгляду у справі № 520/4685/25.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що адміністративна справа № 520/4685/25 є типовою у відношенні до зразкової адміністративної справи № 440/14216/23.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 440/14216/23 позовні вимоги задоволено, однак на теперішній час воно ще не набрало законної сили.

Оскільки, станом на день постановлення ухвали судом першої інстанції 29.04.2025 у справі № 520/4685/25, рішення Верховного Суду від 05.03.2024 у зразковій справі № 440/14216/23, не набрало законної сили, а тому судом першої інстанції правомірно зупинено провадження справі № 520/4685/25.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі прийнята з додержанням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас суд ураховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 по справі № 520/4685/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц