Справа № 160/10383/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
10 квітня 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
За результатами проведеної перевірки було складено Акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» від 17.12.2024 року №4057/04-36-07-03/21858979.
Листом товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» від 05.12.2024 року №156 щодо оподаткування металобрухту перевіряючий орган було повідомлено, що для цілей застосування приписів пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України значення має те, в якому товари/послуги, необоротні активи були придбані, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту та в якому саме вони, у незмінному вигляді почали використовуватися у випадках передбачених підпунктами а, б, в, г, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
15 квітня 2025 року на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
16 квітня 2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
«Запаси, визнані активом у результаті минулих подій, стосовно яких існує імовірність того, що підприємство не отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, у звітному періоді активами не визнаються, а їх вартість визнається іншими витратами операційної діяльності».
Металосировина, яка раніше була визнана активом внаслідок її придбання у минулих звітних періодах, або в одному, але все одно в результаті минулих подій, після утворення з неї зворотних відходів виробництва (обрубки в нашому випадку, металева стружка) у звітному періоді, тобто у періоді коли за який подається звітність (фінансова), у бухгалтерському обліку платника податку активами вже не визнаються.
Системний правовий аналіз пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, на який посилається відповідач, дає підстави для висновку що положення цієї норми побудовані таким чином, що компенсуючі податкові зобов`язання виникають в разі використання тих самих активів, які визнані активом в результаті минулих подій, які у звітному періоді залишаються тими самими активами, але використовуються не у господарській діяльності чи не у оподатковуваних податком на додану вартість операціях.
Мінфін України зазначає, що їх вартість визнається іншими витратами операційної діяльності.
Витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати (пункт 17 П(С)БО 16»Витрати»), а саме до інших операційних витрат (пункти 21, 26 П (С) БО 16 Витрати).
Таким чином, вартість інших витрат операційної діяльності не є вартістю залишків активів після використання їх у виробництві готової продукції, які в подальшому використані у неоподатковуваних операціях чи звільнених від оподаткування податком на додану вартість.
Як наслідок, не має підстав до таких інших витрат операційної діяльності застосовувати правила пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, як до активів.
А отже, сфера дії абзацу 3 пункту 199.6 статті 199 Податкового кодексу України (спеціальна норма права для відходів чорних металів що утворюються в процесі виробництва) та пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України є різною із цієї точки зору, адже Податковий кодексу України не може мати різних правил оподаткування одних й тих же господарських операцій.
За результатами проведеної перевірки було складено Акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» від 17.12.2024 року №4057/04-36-07-03/21858979.
За результатами проведеного аналізу податкової звітності з ПДВ та даних ЄРПН не встановлено нарахування ТОВ «Такт» компенсуючих податкових зобов`язань, як то передбачено абз. б) п.п.198.5 ст.198 ПКУ, що призвело до їх зниження.
Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2018 по 30.06.2024 встановлено:
заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 360 860 грн. в т.ч.: - за лютий 2018 року на суму 67 401 грн., - за квітень 2018 року на суму 52 158 грн., - за червень 2018 року на суму 76 579 грн., - за серпень 2018 року на суму 78 379 грн., за вересень 2018 року на суму 43 301 грн., - за жовтень 2018 року на суму 40 291 грн., - за листопад 2018 року на суму 31 319 грн., - за лютий 2019 року на суму 77 189 грн., - за березень 2019 року на суму 29 854 грн., - за квітень 2019 року на суму 20 831 грн., - за грудень 2019 року на суму 239 727 грн., - за січень 2020 року на суму 24 017 грн., - за лютий 2020 року на суму 30 366грн., - за квітень 2020 року на суму 44 183 грн., - за травень 2020 року на суму 23 260 грн., - за червень 2020 року на суму 18 520 грн., - за липень 2020 року на суму 14 478 грн., - за серпень 2020 року на суму 19 691 грн., - за вересень 2020 року на суму 17 537 грн., - за жовтень 2020 року на суму 29 348 грн., - за листопад 2020 року на суму 20 769 грн., - за грудень 2020 року на суму 21 267 грн., - за січень 2021 року на суму 16 611 грн., - за лютий 2021 року на суму 19 462 грн., - за березень 2021 року на суму 18 543 грн., - за червень 2022 року на суму 118 675 грн., - за жовтень 2022 року на суму 36 299 грн., - за листопад 2022 року на суму 37 961 грн., - за грудень 2022 року на суму 9 948 грн., - за січень 2023 року на суму 22 666 грн., за лютий 2023 року на суму 22 473 грн., - за березень 2023 року на суму 16 829 грн., за квітень 2023 року на суму 20 928 грн. - завищення суми від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (ряд.20.2.1 Декларацій) у розмірі 314 822 грн., в т.ч. по періодам: - за червень 2021 року на суму 64 943 грн., - за липень 2021 року на суму 26 102 грн., - за серпень 2021 року на суму 44 477 грн., - за вересень 2021 року на суму 56 323 грн., - за листопад 2021 року на суму 87 982 грн., - за грудень 2021 року на суму 34 995 грн., - завищення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (показник рядка 21 Декларації) за червень 2024 року на суму 562 822 грн. за рахунок порушень, детальний опис яких наведено вище та викладено в пункті 3.1.2.1. «Податкові зобов`язання» підрозділу 3.1.2. «Податок на додану вартість» розділу ІІІ акту перевірки.
З урахуванням викладеного представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Такт».
Відповідач посилається в відзиві на позовну заяву на норми підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82, пункту 189.1 статті 189, 198.5 статті 198, пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України.
Однак, жодних посилань немає на приписи пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, яка стосується зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.
А отже, вбачається, що немає відомостей про те, що відносно готової продукції, відходів позивачем не ведеться бухгалтерський та інший облік.
Інші доводи відповідача є прямим цитуванням акта перевірки.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ТОВ «Такт».
Позивач просить врахувати що в даному випадку одночасно дві норми Податкового кодексу України (п.198.5 статті 198 та стаття 199 ПК України) містять нібито схожі положення, однак містять різні сфери їх дії.
Пункт 198.5 статті 198 ПК України стосується випадків коли товари з самого початку придбаваються для використання їх у неоподатковуваних ПДВ операціях або в разі початку їх використання в таких операціях.
Стаття 199 ПК України стосується випадків коли придбані товари частково використовуються, а частково не використовуються в оподатковуваних ПДВ операціях.
Їх об`єднує одне - вони стосуються товару (активу), який придбаний із формуванням податкового кредиту або виготовлений, а не іншого (активу), який вперше з`явився внаслідок виробничої діяльності платника податків як зворотні відходи виробництва, адже такі відходи (брухт) не є готовою продукцією.
Додатково представник звернув увагу, що абзац 3 пункту 199.6 статті 199 Податкового кодексу України на підставі Закону №1914-ІХ виключено з статті 199 Податкового кодексу України, тому що він стосувався постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів та інших подібних операцій, а не часткового використання в оподатковуваних операціях придбаних та/або виготовлених товарів.
Звільнення металобрухту від сплати ПДВ нівелювало значення абзацу 3 пункту 199.6 статті 199 ПК України.
Звільнений від оподаткування ПДВ брухт неможливо використати в оподатковуваних операціях для цілей застосування правила статті 199 Податкового кодексу України та він не є тим товаром, про який йдеться мова в статті 199 ПК України в редакції як до, так і після.
Виключення норми статті 199.6 ПК України ускладнило розуміння пункту 198.5 та статті 199 ПК України, які продовжили діяти.
Відповідач все ж проігнорував абзац 3 пункту 199.6 статті 199 ПК України під час його дії.
Конкуренції після 01.01.2022 року між цими нормами немає, адже зворотні відходи це не металосировина та відповідач визначив позивачеві компенсуючи податкові зобов`язання не до брухту, а до металосировини, яка повністю використана для виготовлення готової продукції, тобто такої яка в подальшому повністю використана в оподатковуваних операціях, що підтверджено актом перевірки.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить врахувати пояснення для більш чіткого розуміння правової позиції позивача в цій справі.
За даними бухгалтерського обліку підприємства (обороти бухгалтерських рахунків 231 «Виробництво», 26 «Готова продукція», 28 «Товари», обороти та картки бухгалтерського рахунку 209 «Інші матеріали») та Звітів виробництва встановлено, що в якості сировини на виробництво готової продукції списувались зокрема, товари (круг, шестигранник, квадрат, полоса) які мають значну питому вагу (більше 90%) у складі «Прямих матеріальних затрат», що відображено в бухобліку записом Дт.бух.рах.23 «Виробництво» Кт.бух рах.28 «Товари»).
Готова продукція по відношенню до металосировини (придбаного товару) не змінює вид (має таку саму назву, як і металосировина - круг, шестигранник, квадрат, полоса), але має змінені параметри.
За даними наданих до перевірки Звітів виробництва встановлено, що в перевіряємому періоді в процесі виробництва утворюється відходи (обрізки та металева стружка - брухт), який відображено бухгалтерською проводкою Дт.бух.рах.209 «Інші матеріали» Кт.бух.рах.231 «Виробництво».
Товари списувались у виробництво в номенклатурі по видам з визначеною кількістю (вагою). Звітами виробництва визначено «Готова продукція» - назва та кількість (вага) виробу та «Зворотні відходи» - брухт сталевий в асортименті з визначеною кількістю (вагою).
При цьому, кількість (вага) готової продукції та брухту сумарно дорівнюють кількості списаного товару в якості металосировини.
Дані по кількості та вартості списаних на виробництво товарів (металосировини), кількості отриманого брухту з виробництва, питома вага вартості списаного на виробництво товару, що припадає на кількість отриманого металобрухту та суми податку на додану вартість по таким товарам за період з 01.01.2018 по 30.06.2024, наведено в акті перевірки.
Суми ПДВ від вартості всього придбаного товару (в тому числі який використано у виробництві) підприємством включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.
Відповідно до п.23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ тимчасово до 1 січня 2027 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відходи (брухт) чорних металів у вищезазначених періодах були реалізовані ТОВ «Такт» (кореспонденція з Кредиту рахунку 209 «Сировина і матеріали» в Дебет рахунку 943 «Собівартість реалізованих виробничих запасів» (по самостійно визначеній справедливій вартості за цінами можливого використання), а також з Кредиту рахунку 712 «Дохід від реалізації інших оборотних активів» в Дебет рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями»), без податку на додану вартість - тобто із застосуванням режиму звільнення від оподаткування ПДВ, встановленого п.23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.
За даними бухгалтерського обліку ТОВ «Такт» перевіряючими розраховано питому вагу отриманого в процесі виробництва готової продукції брухту (відсоток отриманої кількості брухту в загальній кількості переданого товару на виробництво). На виробництво списано вартість всього переданого товару, в той час, як визначений відсоток припадає на кількість металобрухту.
Визначеним відсотком до вартості переданого товару у виробництво (відображеного в бухобліку проведенням Дт.23 Кт28) розраховано обсяг вартості товару (переданого у виробництво) та з якого утворились відходи (брухт). На суму такого розрахованого обсягу вартості товару нараховано податок на додану вартість.
Підприємством зазначено, що обсяг метал сировини, використаної для виготовлення готової продукції із зворотними відходами становить 7077,209 тон, а вартість становить 76 566 612,64 грн., а для обрахунку компенсуючих податкових зобов`язань в акті враховано всю вартість металосировини використаної у виробництві в сумі 4 966 312 837,73 грн.
Відповідно до пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом з податку на додану вартість є один календарний місяць.
Контролюючим органом при проведенні розрахунку компенсуючих податкових зобов`язань з ПДВ помісячно (з урахуванням п.202.1 ст.202, пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПКУ) використані дані бухгалтерського обліку підприємства (обороти бухгалтерських рахунків 231 «Виробництво», 26 «Готова продукція», 28 «Товари», обороти та картки бухгалтерського рахунку 209 «Інші матеріали»), які сформовано на підставі первинних бухгалтерських документів.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами..., у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу2 розділу ХХ цього Кодексу, міжнародних договорів (угод).
Згідно пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за товарами визначається виходячи з вартості їх придбання.
Таким чином, з урахуванням вимог податкового законодавства, частина вартості товару (металосировини), який було витрачено на готову продукцію і з якого утворились відходи (брухт), що припадає на частку кількості отриманого брухту від кількості списаного у виробництво товару, підлягає нарахуванню податкових зобов`язань з ПДВ згідно з абз. б) підпункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
За результатами проведеного аналізу податкової звітності з ПДВ та даних ЄРПН не встановлено нарахування ТОВ «Такт» компенсуючих податкових зобов`язань, як то передбачено абзацом б) п.п.198.5 ст.198 ПКУ, що призвело до їх зниження.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Такт».
Відповідач свої заперечення проти судових витрат на правничу допомогу обґрунтовує тим, що договір №22/06 від 22.06.2023 року про надання професійної правничої допомоги до клопотання не надано, що унеможливлює встановити причинно-наслідковий зв`язок між укладеною угодою та наданим актом приймання передачі наданих послуг.
Вказаний договір є рамковий, до якого на кожну окрему судову справу укладається окрема угода (договір).
У відповідності до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Подана позивачем в справу угода (договір) від 08.04.2025 року про надання професійної правничої допомоги має всі умови, які необхідні для розподілу судом витрат на таку допомогу.
Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц зазначила, що положення щодо розподілу судових витрат - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Згідно частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 2) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 3) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.
Законодавцем визначено процесуальний наслідок не подання доказів, а саме згідно частини 8 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
До клопотання про долучення доказів представником позивача додано акт приймання передачі послуг від 08.05.2025 до договору №22/06 від 22.06.2023 (у новій редакції від 01.11.2024 року), в той час як договір №22/06 від 22.06.2023 року про надання професійної правничої допомоги до клопотання не надано, що унеможливлює встановити причинно-наслідковий зв`язок між укладеною угодою та наданим актом приймання передачі наданих послуг.
У свою чергу відповідно до пункту 4 угоди №22/06 від 22.06.2023 року форма оплати договору безготівкова на поточний банківський рахунок виконавця, доказів чого, не надано.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначає, що судові витрати повинні бути безумовно підтверджені та обґрунтовані з боку позивача.
Крім того, відповідно до кошторису та плану асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету ГУ ДПС У Дніпропетровській області на 2025 рік затверджено видатки на сплату лише судового збору, тоді як видатків щодо компенсації на професійну правничу допомогу у кошторисі не передбачено.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
За результатами проведеної перевірки було складено Акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» від 17.12.2024 року №4057/04-36-07-03/21858979, яким встановлено порушення, зокрема:
1) п.185.1 ст.185, п.п.186.2.3 п.186.3 ст.186, п.187.8 ст.187, п.188.1 ст.188 п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПКУ, в результаті чого:
- занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 360 860 грн.
- завищено суму від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (ряд.20.2.1 Декларацій) у розмірі 314 822 грн.,
- завищено суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (показник рядка 21 Декларації), за червень 2024 року на суму 562 822 грн.
2) п.201.1 ст.201, абз.4 п.п.201.10 ст.201 ПКУ в частині нездійснення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, що відповідно до п.120.2 ст.120 ПКУ тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5% обсягу постачання (без ПДВ), але не більше 3 400 гривень та 50% суми податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 347 097,51 грн.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем подано заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки залишено без змін.
Судом встановлено, що за даними Єдиного реєстру податкових накладних позивачем у вересні 2021 року зареєстровано податкові накладні №956 від 24.09.2021 року та №957 від 24.09.2021 р. на загальний обсяг отриманих віл нерезидента транспортно-експедиційних послуг у розмірі 41 117,19 грн.
У декларації з ПДВ за вересень 2021 року відповідні суми податкових зобов`язань позивач не відобразив по рядку б «Послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких визначено на митній території України».
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області дійшло висновку, що позивачем занижені податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2021 року у розмірі 8223 грн. (41 117,19 грн. 20% ставка ПДВ) по взаємовідносинам з нерезидентом ТОВ «Е-Гранд Спедишен» (Республіка Білорусія).
Як наслідок, були застосовані штрафні санкції на підставі пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України штрафних санкцій в розмірі 25% на суму 2 055,86 грн. (8223,00 грн. 25%).
Інформація за вересень 2021 року відображена у складі загальних показників.
Листом товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» від 05.12.2024 року №156 щодо оподаткування металобрухту перевіряючий орган було повідомлено, що для цілей застосування приписів пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України значення має те, в якому товари/послуги, необоротні активи були придбані, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту та в якому саме вони, у незмінному вигляді почали використовуватися у випадках передбачених підпунктами а, б, в, г, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
У період часу 2018-2024 роки позивач придбав сортовий металопрокат різного виду, виробників, оприбутковував його на свої склади.
Для виготовлення готової продукції з даного сортового прокату позивач використовував той сортовий прокат та в тій кількості в якій покупці замовляли.
Цей металопрокат не брався із конкретної раніше придбаної партії прокату, а брався з залишків прокату на його складах який існував на день передачі прокату у виробничий цех.
Готова продукція по відношенню до металосировини (придбаного товару) не змінює вид (має таку саму назву, як і металосировина - круг, шестигранник, квадрат, полоса), але має змінені параметри. Саме тому вона і є готовою продукцією за відсутності чого її не можна продати за укладеними товариством договорами.
За даними звітів виробництва встановлено, що в перевіряємому періоді в процесі виробництва утворюється відходи (обрізки (обрубки прутків сортового прокату) та металева стружка - брухт, який відображено бухгалтерською проводкою Дт.бух.рах.209 «Інші матеріали» Кт.бух.рах.231 «Виробництво».
Позивачем металобрухт чорних металів класифікується наступним чином: вид 500 Код ДК 021:2015 "14910000-3 Вторинна металева відновлена сировина.
У той же час металосировина класифікується за іншими кодами, в тому числі зокрема згідно УКТЗЕД. Тобто, металосировина та брухт (у фізичному вигляді стружка, обрубки) - це різні товари (якщо вони реалізуються як брухт), мають різні коди, різне призначення, різну та не співставну споживчу цінність, оскільки стружка, обрубки є відходами виробництва, які в процесі виробництва готової продукції втратили статус сировини. Код УКТЗЕД [7204] - Відходи та брухт чорних металів; зливки чорних металів для переплавлення (шихтові зливки).
Стружка, і обрубки кінцівок металевих прутків є зворотними відходами виробництва, а не сировиною та не готовою продукцією.
У той же час «компенсуючі» зобов`язання стосуються операцій з тим самим товаром, сировиною, матеріалами які були придбані та/чи виготовлені.
В акті перевірки зазначено про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на частину вартості товару, який було витрачено на готову продукцію і в подальшому використано в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ - по операціях з брухтом (відходами).
ТОВ «Такт» у перевіряємому періоді було, зокрема, виробником таких видів готової продукції: круг, шестигранник, квадрат, полоса.
За даними бухгалтерського обліку підприємства (обороти бухгалтерських рахунків 231 «Виробництво», 26 «Готова продукція», 28 «Товари», обороти та картки бухгалтерського рахунку 209 «Інші матеріали») та Звітів виробництва встановлено, що в якості сировини на виробництво готової продукції списувались зокрема, товари (круг, шестигранник, квадрат, полоса) які мають значну питому вагу (більше 90%) у складі «Прямих матеріальних затрат», що відображено в бухобліку записом Дт.бух.рах.23 «Виробництво» Кт.бух рах.28 «Товари». Готова продукція по відношенню до металосировини (придбаного товару) не змінює вид (має таку саму назву, як і металосировина - круг, шестигранник, квадрат, полоса), але має змінені параметри.
За даними наданих до перевірки Звітів виробництва встановлено, що в перевіряємому періоді в процесі виробництва утворюється відходи (обрізки та металева стружка - брухт), який відображено бухгалтерською проводкою Дт.бух.рах.209 «Інші матеріали» Кт.бух.рах.231 «Виробництво».
Товари списувались у виробництво в номенклатурі по видам з визначеною кількістю (вагою). Звітами виробництва визначено «Готова продукція» - назва та кількість (вага) виробу та «Зворотні відходи» - брухт сталевий в асортименті з визначеною кількістю (вагою).
При цьому, кількість (вага) готової продукції та брухту сумарно дорівнюють кількості списаного товару в якості металсировини.
Суми ПДВ від вартості всього придбаного товару (в тому числі який використано у виробництві) підприємством включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.
Відповідно до пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
У відповідності до приписів абзацу 3 пункту 199.6 статті 199 Податкового кодексу України Правила цієї статті не застосовуються в разі:
проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу;
постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів та інших подібних операцій.
Відповідно до приписів пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведених податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/ послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу ХХ цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу).
Податковий орган в акті перевірки вказує, якщо такі товари/ послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
В акті зазначено що з метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: - придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; - придбаних використання в оподатковуваних операціях, які починають неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Відповідач в акті перевірки зробив застереження, що готова продукція по відношенню до металосировини (придбаного товару) не змінює вид (має таку саму назву, як і металосировина - круг, шестигранник, квадрат, полоса), але має змінені параметри.
Однак, зворотні відходи виробництва (у вигляді обрубків прутків) не відповідають ані готовій продукції, ані поняттю та виду, характеристикам металосировини яка була первісно оприбуткована та в подальшому списана у виробництво.
А отже, підтверджено, що відходи переробки металосировини (зворотні відходи виробництва) в подальшому реалізовувалися за видатковими накладними, як стружка сталева, брухт чорних металів сталевий (хомути) чи просто брухт чорних металів (обрубки прутків тощо).
Для цілей застосування приписів пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України необхідно досліджувати використання чи не використання виключно готової продукції та залишків металосировини, в операціях, звільнених від оподаткування для цілей визначення наявності чи відсутності подальшого декларування компенсуючих податкових зобов`язань, а не використання зворотних відходів виробництва.
Мета складання компенсуючої податкової накладної - нейтралізувати («компенсувати») вже нарахований податковий кредит з ПДВ за металосировиною шляхом нарахування податкового зобов`язання з ПДВ на таку ж суму раніше придбаного товару, сировини, матеріалів, готової продукції яка виготовлена з неї які почали використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування, а не зворотних відходів виробництва.
Неоподатковуваними операціями є операції які пов`язані з поставкою, а не з процесом утворення зворотних відходів виробництва.
Неоподатковувані операції зі зворотними відходами виробництва не підпадають під дію пункту 198.5 статті 198 Податкового кодекс України.
Згідно статті 199 Податкового кодексу України в разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
У пункті 11 П (С) БО 16 зазначаються два види собівартості продукції - виробнича та собівартість реалізованої продукції.
Для визначення виробничої собівартості продукції важливе значення мають прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об`єкта витрат економічно доцільним шляхом.
Об`єкт витрат - це продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат (п. 4 ПБО 16).
До виробничої собівартості продукції включаються: прямі матеріальні витрати.
До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
Згідно пункту 12 П (С) БО 16 Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 ПБО 16.
Відповідно до пункту 2.13 Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку запасів, схвалені Методологічною радою з бухгалтерського обліку при Міністерстві фінансів України, затверджених Наказ Міністерства фінансів України 10.01.2007 №2 зворотні відходи виробництва - це залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися у процесі виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через це використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням.
Прикладами відходів виробництва є стружка, обрізки тканини, тощо.
Відтак, з точки зору Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів стружка та обрубки металу, як види зворотних відходів виробництва, мають однакове значення.
Оприбуткування зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва які визнаються активом та віднесені до складу інших матеріалів, відображається за Дт субрахунку 209 «Інші матеріали» у кореспонденції з Кт рахунку 23 «Виробництво».
Однак, утворення зворотних відходів призводить до зміни первісного вигляду металосировини, яка у вигляді обрубків втрачає споживчі властивості початкового матеріалу (фізичні) що унеможливлює вважати їх тим активом, який був раніше про що свідчить Дт субрахунку 209 «Інші матеріали».
У той же час перед списанням металосировини у виробництво вона обліковується на рахунку 20 "Виробничі запаси" (субрахунок: 201 "Сировина й матеріали").
Тобто, зворотні відходи, не можуть обліковуватися за цим рахунком для висновку про їх використання саме для цілей нарахування компенсуючого податкового зобов`язання за правилами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Дослідивши матеріалів справи, суд вважає, що відповідачем нормативно не обґрунтовано за якою методологію та на підставі якого нормативного акту в таблиці вартості металосировини, як зворотні відходи виробництва, включено до розрахунку компенсуючого податкового зобов`язання, що й призвело до помилкових висновків відповідача про те, що:
1.Зворотні відходи виробництва одночасно є брухтом та металосировиною.
2. Частина металосировини, яка припадає на обрубки (зворотні відходи виробництва) нібито залишилися у незмінному вигляді, як сировина, матеріали, але використані у неоподатковуваних операціях під час їх реалізація як брухту, що підпадає під дію пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, ігноруючи приписи спеціальної норми, яка діяла протягом 2021 року, а саме статті 199 Податкового кодексу України.
Первісна вартість запасів, що надійшли на склад від забракованих виробів та зворотних відходів виробництва, ліквідації основних засобів, визначається за чистою вартістю реалізації, якщо такі запаси призначені для реалізації, або в оцінці їх можливого використання.
Подальші операції з зворотними відходами зокрема, відходи виробництва (обрубка, обрізка, стружка тощо) за їх первісною вартістю, не є операціями з сировиною (в даному випадку металевими прутками) за іншою первісною вартістю незалежно від того, чи в оподатковуваних ПДВ операціях такі відходи в подальшому реалізуються чи ні.
З цього слідує, що немає підстав для застосування до відходів виробництва (обрубка, обрізка, стружка тощо) правила передбаченого пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України для визначення компенсуючих податкових зобов`язань, адже в цій нормі права мова йдеться про одні і ті самі активи які придбані для використання в оподатковуваних операціях, але які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях.
При цьому активи визначаються не тільки окремими фізичними формами (для прутків та обрубків поперечний переріз, довжина), хімічний склад та марка сталі з якої виготовлені прутки та який мають обрубки, але в першу чергу їх призначенням та комерційної мети використання. Активи - ресурси, контрольовані підприємством в результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до надходження економічних вигод у майбутньому.
Вочевидь, від використання відходів виробництва (обрубка, обрізка, стружка тощо), які в процесі виробництва утворилися з сировини (прутків) не очікуються ті самі економічні вигоди як від використання готової продукції чи такі самі вигоди, як від використання сировини у вигляді прутків в разі їх перепродажу.
Під час вирішення спірних правовідносин, суд враховує, що дія абзацу 3 пункту 199.6. статті 199 Податкового кодексу України та дія пункту 198.5 статті 198 ПК України не поширювалася на постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки.
А отже, якщо товари в первісному вигляді починають використовуватися у неоподатковуваних операціях, то діє правило пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, але це не стосується операцій, які підпадають під дію абзацу 3 пункту 199.6 статті 199 Податкового кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову ТОВ «Такт».
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.
Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частинами 1-7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження наданих послуг адвокатом до суду надано:
- копію угоди (договору) про надання професійної правничої допомоги в судовій справі від 08 квітня 2025 року;
- копію довіреності б/н від 04 жовтня 2024 року;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії №1763 від 13 листопада 2007 року на ім`я Бичков Володимир Вячеславович;
- копію посвідчення адвоката України №1438 від 19.11.2007 року;
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник