Справа № 160/10884/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 травня 2025 року Справа №160/10884/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання відповідача - Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі №160/10884/25,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення (у тому числі одноразових виплат) за період з 09.06.2022 року по 16.07.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення (у тому числі грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, компенсацію за 28 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2023 та 2024 роки, надбавку за проходження військової служби) із використанням показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ № 704 за період з 09.06.2022 року по 19.05.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії відповідача щодо невключення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168, до суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась компенсація за невикористану щорічну відпустку;

- зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок компенсацій з урахуванням зазначеної винагороди;

- визнати протиправною бездіяльність щодо неврахування вимог пункту 5 Порядку проведення індексації, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, при нарахуванні індексації за період з 09.06.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 16.07.2024 року;

- зобов`язати відповідача виплатити індексацію за зазначені періоди;

- зобов`язати відповідача підготувати та направити до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області уточнену довідку про розмір грошового забезпечення за період з 09.06.2022 року по 16.07.2024 року, з урахуванням показника прожиткового мінімуму та індексації.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

На виконання вимог ухвали суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зокрема просить залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування клопотання відповідачем зазначено, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 18.05.2022 року по 08.06.2022 року, з 03.02.2022 року по 16.07.2024 року та наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 16.07.2024 року виключений зі списків особового складу - 16.07.2024 року. На день виключення зі списків особового складу здійснено всі відповідні розрахунки з позивачем у повному обсязі, про що йому було відомо у день звільнення 16.07.2024 року. Позивач не надав жодних доказів оскарження наказу про виключення зі списків особового складу військової частини, а відтак станом на момент прийняття наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 16.07.2024 року, погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків. Оскільки, предметом спору в цій справі є невиплата позивачу під час проходження військової служби в належному розмірі щомісячної індексації грошового забезпечення за певний період 2022 та 2024 роки, при щомісячному отриманні позивачем грошового забезпечення за весь спірний період, останній повинен був знати про розмір виплаченого йому щомісячно грошового забезпечення, про складові такого грошового забезпечення, в тому числі щодо нарахованої чи не нарахованої індексації такого грошового забезпечення. Тобто, про розмір належних сум грошового забезпечення позивач мав знати щоразу при його отриманні, а щодо остаточного розрахунку на день звільнення - з 08.06.2022 року та 16.07.2024 року. Разом з тим, доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем не наведено. З огляду на викладене, на думку відповідача, строк звернення до суду є пропущеним без поважних причин, а тому позов, з огляду на ст.123 КАС України, підлягає залишенню без розгляду.

Позивач стосовно заявленого клопотання будь-яких пояснень на адресу суду до теперішнього часу не надіслав.

Досліджуючи відповідне клопотання відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

Приписами частини третьої статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу норм частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно із статтею 233 КЗпП України (у редакції чинній до 18.07.2022 року), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.09.2023 року у справі № 620/1201/23.

Вирішуючи питання про належне до застосування положення ст.233 КЗпП України суд зазначає, що предмет та підстави позову вказують на незгоду позивача з розміром нарахованого та виплаченого йому грошового забезпечення.

При цьому пунктом першим глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із пунктом 1 постанови КМУ від 27.06.2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає, що виплата грошового забезпечення має регулярний, як правило щомісячний характер. Відповідно, про порушення своїх прав щодо повноти нарахування та виплати грошового забезпечення за певний місяць позивач мав дізнатися разом з отриманням грошового забезпечення за такий місяць, при цьому з наступного дня після отримання такого грошового забезпечення розпочав свій перебіг трьох місячний строк звернення до суду з відповідним позовом.

Позовні вимоги заявлено за період з 09.06.2022 року по 16.07.2024 року.

Отже, стосовно періоду з 09.06.2022 року по 18.07.2022 року строк звернення до суду не пропущено.

Водночас, за період з 19.07.2022 року по 16.07.2024 року строк звернення до суду пропущено.

Слід наголосити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 року у справі №640/13229/21, від 07.09.2023 року у справі №160/914/23.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Касаційного адміністративного суду від 14.09.2023 року у справі №520/25136/21, від 23.08.2023 року у справі №160/24858/21.

Суд звертає увагу позивача на те, що судом констатується альтернативна обставина, яка зумовлює початок перебігу строку звернення до суду подія, в зв`язку з якою позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав (отримання грошового забезпечення за відповідний місяць). Як наслідок, наступна дата, коли позивач, як стверджується, вже саме дізнався про порушення своїх прав, не зумовлює новий початок перебігу строку звернення до суду. З цих підстав позивачу належить обґрунтувати неможливість своєчасного звернення до суду саме виходячи з дати, коли він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а не з дня, коли він про таке порушення прав дізнався.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2024 року у справі №520/31098/23.

Позивачем в позові вказано, що він 04.02.2025 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок належного при звільненні грошового забезпечення, а тому вважає, що позов подано в межах строку.

В свою чергу, сам факт звернення до суду з позовом вказує на обізнаність ОСОБА_1 про порушення його прав без документа із детальним зазначенням нарахованих при звільненні сум, а зміст заяви від 04.02.2025 року свідчить про обізнаність позивача про порушення його прав вже на дату заяви (позивач вже просив перерахувати грошове забезпечення в належний на його переконання спосіб, тобто явно був обізнаний про те, що воно розраховано не вірно, згідно позиції самого позивача, адже порушував питання про його перерахунок).

Жодних належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутися за судовим захистом, останнім до суду не надано.

Відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

З огляду на викладене, позивачу необхідно надати до суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку, а також надати докази поважності причин такого пропуску, в примірниках відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.171 КАС України, суд, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно із ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Керуючись ст.ст.161 ч.6, ч.13 ст.171, ст.ст.243, 248 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити певні дії.

Позивачу у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням та доказами поважності причин такого пропуску за період з 19.07.2022 року по 16.07.2024 року, в примірниках відповідно до кількості учасників справи.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ст.256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Кучма