Справа № 240/15747/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/15747/24

категорія 112030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» з позовом про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області по нарахуванню та виплаті разової грошової допомоги до Дня Незалежності у 2023 році у розмірі, визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та стягнення недоотриманої суми.

Ухвалою суду від 23 серпня 2024 року у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовлено та позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

На виконання ухвали суду, позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначав, що не міг звернутись до суду за захистом своїх прав у зв`язку із захистом Батьківщини, з огляду на лікування, проходження навчань до 25 травня 2024 року (дата звільнення зі Збройних Сил України).

Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 відмовлено, продовжено строк для усунення визначених в ухвалі суду від 23 серпня 2024 року недоліків на п`ять днів з дати отримання копії даної ухвали.

10 вересня 2024 року до суду надійшла заява, в якій позивач зазначає, що у період з грудня 2023 року по 25 травня 2024 року не мав фізичної можливості звернутись до суду із цим позовом у зв`язку із проходженням військової служби та необхідністю виконання завдань за призначенням в умовах воєнного стану. Після звільнення з лав Збройних Сил України він звернувся до суду у визначений 6 місячний строк, установлений для такої категорії справ. У зв`язку з вище викладеним, просить визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з позовом, а саме проходження військової служби в умовах правового режиму воєнного стану.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 відмовлено, продовжено ОСОБА_1 строк для усунення визначених в ухвалі суду від 23 серпня 2024 року недоліків на п`ять днів з дати отримання копії даної ухвали.

До суду надійшла заява, в якій позивач зазначає, що після звільнення з військової служби 15 липня 2024 року (через 1,5 місяця) звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області з проханням здійснити перерахунок оскаржуваної виплати і лише після сплину терміну встановленого Законом для на надання відповіді, звернувся до суду 20 серпня 2024 року. Указує, що справа не відноситься до категорії термінових адміністративних справ, а отже він мав легітимні очікування на можливість оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень у строк 6 місяців з моменту отримання (не отримання) відповіді на його звернення.

Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасовано, справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, оскільки суд першої інстанції ні при отриманні позовної заяви, ні в подальшому при продовженні позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, не визнавав підстави пропуску позивачем строку звернення до суду поважними чи ні.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи заяв про поновлення строку звернення до суду, оцінивши докази в їх сукупності, суд зауважує на таке.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

За приписами частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом встановлено шестимісячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частиною 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд уважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»)

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІ та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 21003 року №1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Окрім того, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 31 березень 2021 року у справі № 240/12017/19, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Суд звертає увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема, здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучив клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначає, що про порушення своїх прав дізнався після прийняття рішенням Верховним Судом від 05 березня 2024 року 440/14216/23 щодо розміру разової грошової виплати до Дня Незалежності України у 2023 році особам з інвалідністю внаслідок війни. Саме з того моменту виникло спірне питання, тому шестимісячний строк необхідно почати рахувати з цього строку та який відповідно не пропущено.

Посилання на ознайомлення з постановою Верховного Суду у справі №420/440/14216/23 не є свідченням того, що позивач, отримавши у серпні 2023 року доплату у розмірі меншому, ніж 5 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01 вересня 2023 року, не мав можливості звернутися до суду з об`єктивно непереборних обставин та поважних причин.

Після цього, позивач 29 серпня 2024 року подав клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначає, що протягом 2022 року і до 08 квітня 2023 року брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації про України перебуваючи у м. Барвінкове Харківська область, м. Бахмут Донецька область. 08 квітня 2023 року отримав поранення і проходив тривале лікування, зокрема: з 08 квітня 2023 року у КНП « ЦМП Піщанської Богоматері» м. Ізюм Харківська область; КНП «ГВВ» ЖОР м. Бердичів; КП «Лікарня №1» м. Житомир, КНП Житомирська Багатопрофільна опорна лікарня Новогуйвенської селищної ради, обласному медичному спеціалізованому центрі. Після виписки був направлений на проходження військово-лікарської комісії, після проходження якої лише 25 листопада 2023 року прибув до Військової частини НОМЕР_1 . Зі списків особового складу зазначеної частини виключений 29 грудня 2023 року, у зв`язку з неспроможність виконання в подальшому завдань за станом здоров`я, був переведений до Військової частини НОМЕР_2 . Після переведення до нового місця служби також виконував завдання за призначенням, проходив перекваліфікацію, направлявся у тривалі закордонні навчання. Однак, у зв`язку з пораненням не зміг повноцінно виконувати завдання за призначенням, і 25 травня 2024 року був звільнений з лав Збройних Сил України. Таким чином зауважує, що не міг звернутись до суду за захистом своїх прав у зв`язку із захистом Батьківщини, лікуванням, проходженням навчань до 25 травня 2024 року (дата звільнення зі Збройних Сил України).

Однак, додані до заяви документи на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, не спростовують можливість звернення до суду з відповідним позовом у період з грудня 2023 року по 10 березня 2024 року та з 25 травня до 20 серпня 2024 року, або існування поважних причин, які обумовили звернення до суду тільки 20 серпня 2024 року.

10 вересня 2024 року до суду надійшла заява, в якій позивач зазначає, що у період з грудня 2023 року по 25 травня 2024 року не мав фізичної можливості звернутись до суду із цим позовом у зв`язку із проходженням військової служби та необхідністю виконання завдань за призначенням в умовах воєнного стану. Після звільнення з лав Збройних Сил України він звернувся до суду у визначений 6 місячний строк, установлений для такої категорії справ. У зв`язку з вище викладеним, просить визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з позовом, а саме проходження військової служби в умовах правового режиму воєнного стану.

Позивач не довів суд та не надав відповідних доказів, що звернення до суду в серпні 2024 року, аж через три місяці після звільнення з військової служби у травні 2024 року, обумовлено саме непереборними обставинами.

При цьому, суд указує, що твердження позивача про те, що перебігу шестимісячного строку звернення до суду розпочинає свій відлік після звершення непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню з позовною заявою, є помилковим.

До суду надійшла заява, в якій позивач зазначає, що після звільнення з військової служби 15 липня 2024 року (через 1,5 місяця) звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області з проханням здійснити перерахунок оскаржуваної виплати і лише після сплину терміну встановленого Законом для на надання відповіді, звернувся до суду 20 серпня 2024 року. Вказує, що справа не відноситься до категорії термінових адміністративних справ, а отже він мав легітимні очікування на можливість оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень у строк 6 місяців з моменту отримання (не отримання) відповіді на його звернення.

Суд зазначає, що уявлення та розуміння наявності порушеного права у конкретної особи може скластися у такої особи виключно у разі вчинення дій, що спрямовані на з`ясування дійсного стану саме її прав.

Відтак посилання позивача на дату звернення до відповідача щодо проведення нарахування та виплати недоотриманої суми грошової допомоги та не отримання відповіді на таке, на переконання суду, не змінюють дати, з якої проводиться облік строку, визначеного Кодексом адміністративного судочинства України, для звернення до суду.

Додатково суд зауважує, що помилкове розуміння особи норм права щодо обрахунку строку звернення до суду та початку перебігу такого строку, не є поважною причиною, що обумовлює його поновлення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду не є поважними, а тому відповідні заяви позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом 10 днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частинами 1 та 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом 5 днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а наведені ним причини пропуску такого строку визнані судом неповажними, наявні підстави для залишення позову без руху та надання позивачу строку для усунення визначених у цій ухвалі недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших поважних причин пропуску процесуального строку.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними наведенні ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до суду та у задоволенні заяв про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків 10 (десять) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі неусунення недоліків у зазначений вище строк позовна заява буде повернута позивачу.

Справа буде розглядатися (формуватися та зберігатися) в електронній формі.

Роз`яснити сторонами, що всі документи необхідно подавати в електронній формі за допомогою підсистем (модулів) ЄСІТС: «Електронний кабінет», «Електронний суд», за допомогою яких також можливо ознайомитися з матеріалами електронної справи.

Роз`яснити сторонам, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, а також у випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, підсистема «Електронний суд» в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Окис