Справа № 932/1519/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2025 року м. Дніпросправа № 932/1519/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року (суддя Малінов О.С.) в справі № 932/1519/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції (далі УПП) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АА №145567 від 01 січня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року позов задоволено.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АА № 145567 від 01.01.2024 р. про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183 КУпАП, скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП, відносно ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183 КУпАП, закрите.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції (далі ДПП) просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає доведеним вчинення позивачем правопорушення, за яке накладено стягнення, тому є правомірним накладення на позивача стягнення, а докази того, що факт правопорушення не мав місця, відсутні.

При цьому доказами, які підтверджують вину позивача, вважає протокол про адміністративне правопорушення та показання поліцейських, проте суд першої інстанції проігнорував клопотання відповідача про допит поліцейських.

Також вважає, що суд першої інстанції за відсутності достатніх підстав поновив ОСОБА_2 пропущений більш ніж на рік строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 01 січня 2024 року серії АА № 145567.

На думку апелянта, ОСОБА_2 заявлено позов до неналежного відповідача, а судом першої інстанції, в свою чергу, таке залишено поза увагою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.01.2024 р. поліцейською взводу 2 роти 1 батальйону 4 управління в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бережною Ю.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 067997 відносно ОСОБА_3 за те, що вона, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснила завідомо неправдивий виклик, а саме зателефонувала на лінію « 102» та повідомила, що в неї забрали мобільний телефон, на підставі чого відносно ОСОБА_3 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АА № 145567 від 01.01.2024 р., якою накладено адміністративне стягнення в розмірі 3400 грн за ст. 183 КупАП.

Суд першої інстанції зауважив про те, що підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КупАП, тобто факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, є недоведеним.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою серії АА № 145567 від 01 січня 2024 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.

За змістом цієї постанови 01 січня 2024 року ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснила завідомо неправдивий виклик, а саме зателефонувала на лінію «102» та повідомила, що в неї забрали мобільний телефон, за відсутності такого факту, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань у вигляді накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем завідомо неправдивого виклику поліції.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними доказами у розумінні статті 73 КАС України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:

1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

4) вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення;

5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події;

5-1) здійснює екстрені комунікації за телефонним номером 102, оброблення та використання інформації, переданої поліції постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або послуг у випадках та порядку, передбачених Законом України "Про електронні комунікації";

8) у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання;

18) вживає заходів для запобігання та протидії домашньому насильству або насильству за ознакою статі.

Згідно зі статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Пунктом 1 частини першої статті 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що оскаржена постанова містить інформацію про долучення до постанови відеозапису, проте такий відеозапис не надано суду внаслідок закінчення терміну зберігання.

Відповідачем не подано суду будь-яких доказів, які б дозволяли вважати доведеним вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.

Таким чином, в порушення вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідачем не надано належних та достатніх доказів правомірності свого рішення.

Відтак, суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Суд визнає необґрунтованими доводи апелянта, що такими доказами є протокол про адміністративне правопорушення та показання свідків - поліцейських, адже протокол про адміністративне правопорушення та постанова не є доказами у розумінні статті 73 КАС України, а показання поліцейських не може бути достатніми доказами на підтвердження вини особи за відсутності інших доказів.

Також судом відхиляються доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції за відсутності достатніх підстав поновив ОСОБА_2 пропущений більш ніж на рік строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 01 січня 2024 року серії АА № 145567.

Дійсно, позивач звернулась до суду з цим позовом 12 лютого 2025 року.

Частинами першою та другою статті 122 КАС встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Такими спеціальними нормами є частина друга статті 286 КАС України та стаття 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Частиною другою статті 286 КАС, яка встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За положеннями статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, за положеннями частин першої - третьої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зі змістом пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з`ясування причин пропуску цього строку.

Судом установлено, що про існування постанови серії АА №145567 від 01 січня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, позивач дізналась 20 січня 2025 року після накладення арешту на рахунки на підставі постанови державного виконавця тобто після звернення постанови до примусового виконання.

Суд зауважує, що той факт, що постанова направлена засобами поштового зв`язку за адресою, яка вказала особисто позивач, не спростовує факту неотримання позивачем цієї постанови, адже відповідачем не доведено отримання позивачем копії постанови.

Крім того, суд відхиляє аргумент апелянта про те, що позивачем не дотримано 10-денного строку для подання позову після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, адже обізнаність із фактом накладення адміністративного стягнення не вказує на отримання позивачем постанови, а в контексті спірних правовідносин підстави для звернення до суду виникають саме з часу ознайомлення із відповідним рішенням.

Відтак, суд доходить до висновку про відсутність підстав вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Крім того, апелянт вважає, що ОСОБА_2 заявлено позов до неналежного відповідача, а судом першої інстанції, в свою чергу, таке залишено поза увагою.

Згідно зі статтею 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції (частина перша статті 13 Закону № 580-VIII).

Основні повноваження поліції визначені статтею 23 Закону № 580-VIII, відповідно до частини першої якої поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (пункт 8).

За положеннями статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 183.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції, а від імені органів Національної поліції мають право накладати адміністративні стягнення працівники органів поліції.

При цьому посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції, тому належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17 викладено висновок, що використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

У розумінні пунктів 7 та 9 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з частиною четвертою статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 43 КАС України визначено поняття адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

Відповідно до частини першої статті 43 КАС здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

За приписами частини третьої статті 43 КАС здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено територіальні органи Національної поліції як юридичні особи публічного права згідно з переліком, зазначеним в додатку 1 до цієї постанови, зокрема, Головні управління Національної поліції в регіонах та Департамент патрульної поліції.

Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 липня 2015 року № 73, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції.

УПП в Дніпропетровській області є територіальним підрозділом ДПП, тобто є суб`єктом владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України, отже є належним відповідачем.

Також суд зауважує, що суб`єкт владних повноважень як відповідач не обов`язково повинен мати статус юридичної особи.

Відтак, суд відхиляє ці доводи апелянта.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року в справі № 932/1519/25 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року в справі № 932/1519/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 18 червня 2025 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко