Справа № 300/8938/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Чуприна О.В.

17 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8938/24 пров. № А/857/13737/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б,, Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 300/8938/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

25.11.2024р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії щодо відмови у видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця відповідно до Додатку 4 "Довідка про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)" та Додатку 6 "Довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби", затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" від 12.07.2024р. №823, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі за грудень 2023 року;

- зобов`язати видати довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця відповідно до Додатку 4 "Довідка про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)" та Додатку 6 "Довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби", затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" від 12.07.2024р. №823, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі за грудень 2023 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Із змісту записів трудової книжки від 06.05.1976р. видно, що ОСОБА_1 :

30.06.1990р. прийнята начальником відділу оподаткування кооперативних і громадських організацій Державної податкової інспекції МФ УРСР по Снятинському району (запис 15);

30.10.1992р. присвоєно персональне звання радника податкової служби ІІ рангу (запис 16);

03.01.1994р. призначена на посаду заступника начальника інспекції, начальником відділу оподаткування доходів, майна юридичних осіб і непрямих доходів (запис 17);

26.05.1995р. прийняла присягу державного службовця (запис 18);

26.11.1996р. у зв`язку з ліквідацією Державної податкової інспекції по Снятинському району і утворенням Державної податкової адміністрації у Снятинському районі, переведена на посаду в.о. заступника голови адміністрації начальника відділу справляння податків з юридичних осіб (запис 19);

20.01.1997р. затверджена на посаді голови Державної податкової адміністрації (запис 20);

16.02.1997р. звільнена з займаної посади у зв`язку з призначенням на посаду начальника інспекції (запис 21);

17.02.1998р. призначена на посаду начальника ДПІ у Снятинському районі (запис 22);

01.01.2000р.р. присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби ІІ рангу" (запис 23);

10.04.2002р. присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби І рангу" (запис 24);

08.08.2005р. звільнено з посади начальника інспекції за власним бажанням, ст. 38 КзПП України (запис 25);

22.08.2005р. призначена на посаду начальника ДПІ в Городенківському районі (запис 26);

03.12.2010р. звільнена з посади начальника державної податкової інспекції в Городенківському районі за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності ст. 38 КзПП України (запис 27).

19.08.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області із заявою від 22.08.2024р., про видачу "за прирівняною посадою до посади начальника державної податкової інспекції у районі за серпень 2024 року" довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію займає посади державної служби, які затверджені постановою правління Пенсійного фонду України "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям" від 17.01.2017р. №1-3.

20.09.2024р. листом Головне управління ДПС в Івано-Франківській області №11114/6/09-19-10-02-06 повідомив позивача, що "об`єктивно позбавлений можливості" видати такі довідки, з огляду на відсутність у штатному розписі посади з посадовими окладами районного рівня, які б відповідали прирівняній посаді, яку ОСОБА_1 займала на момент звільнення, а також припинення (ліквідації) Головного управління ДПС в Івано-Франківській області () з 22.10.2021р., в результаті чого будь-яка інформація про перебування позивача у трудових відносинах та стаж державної служби станом на 03.12.2010р. не перебуває у розпорядженні податкового органу.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

п.2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу"№889-VIII, з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 за №3723-ХІІ (надалі по тексту також Закон №3723-ХІІ), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10, п.12 цього розділу.

В п.п. 10, 11, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Верховний Суд в постанові від 01.04.2020р. у справі №607/9429/17 дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 за №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що право на пенсію державного службовця за віком мають особи, зокрема: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку; мають передбачений законодавством страховий стаж; мають необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Порядок призначення пенсій згідно Законом України "Про державну службу" №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (надалі по тексту також Порядок №622).

Так, п.10, п.12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу" мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу":

-мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

-займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України (п.2 Порядку №622).

В п. 4 Порядку №622 визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць; матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" від 12.07.2024р. №823 (надалі по тексту також Постанова №823) внесено зміни до Порядку №622, зокрема, п.3 визначено, що така постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 січня 2024 року.

Згідно п.42 Порядку №622 у редакції Постанови №823, для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну від 28 січня 2002 р. № 57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 р. № 661), або які звільнилися до 1 січня 2024 р. з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 р., а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року.

Для призначення пенсії державного службовця таким особам та особам, які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби, подаються довідки про:

-посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 4;

-розміри виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 5;

-розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункту 4 цього Порядку, за формою згідно з додатком 6.

Відповідно до п.5 Порядку №622 у оновленій редакції, довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно п.10, п.12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" пенсії за ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу" та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.

В п.6 Порядку №622 із внесеними змінами передбачено наступне: у разі ліквідації державного органу довідки видаються органом, який є правонаступником, а в разі його відсутності - у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із НАДС.

У разі перейменування посад, зокрема відсутності відповідних посад державної служби у штатних розписах на дату звернення особи за призначенням пенсії державного службовця, прирівняння (встановлення відповідності) посад державної служби після 1 січня 2024 р. здійснюється на основі визначеного державним органом класифікаційного коду, зазначеного в штатному розписі на дату звільнення особи.

За посадами державної служби, які не визначені класифікаційним кодом на дату звільнення особи, прирівняння (встановлення відповідності) посади працюючих державних службовців не здійснюється. Довідки видаються державним органом відповідно до умов, що діяли до 1 січня 2024 р. з урахуванням п.4 цього Порядку.

Зважаючи на вищевикладені обставини, а також враховуючи приписи п.п.42,5,6 Порядку №622 у редакції Постанови №823, застосовної з 01.01.2024р., а також обставину оформлення відмови Головного управління ДПС в Івано-Франківській області листом від 20.09.2024р., застосуванню підлягає чинна на момент виникнення спірних правовідносин редакція Порядку №622.

Як видно із записів трудової книжки, останнім місцем роботи ОСОБА_1 станом на дату звільнення 03.12.2010р. була Державна податкова інспекція у Городенківському районі.

У межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, а саме правомірності відмови Головного управління ДПС в Івано-Франківській області у видачі спірних довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця з підстав відсутності правонаступництва державного органу за наслідком ліквідації, а отже й компетенції щодо видачі таких, на переконання колегії суддів, визначальним є встановлення факту публічного правонаступництва від первісного суб`єкта Державної фіскальної служби України (надалі по тексту також ДФС України) до Державної податкової служби України (надалі по тексту також ДПС України).

п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018р. №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Встановлено, що ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Питання Державної податкової служби" від 21.08.2019р. №682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019р. за №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як видно із змісту наказу ДПС України "Про початок діяльності Державної податкової служби України" від 28.08.2019р.№36, розпочато виконання ДПС України функцій і повноважень ДФС України, що припиняється.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2018о. №1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №682-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво ДПС України. Тобто, про перехід до ДПС України функцій ДФС України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.

Постановою Кабінету Міністрів України №537 від 19.06.2019р. "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, відповідно до якого, утворено, зокрема, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.

У подальшому, Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" від 30.09.2020р. №893, якою вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Івано-Франківській області.

п.2 зазначеної Постанови встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій. Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом Державної податкової служби України "Про ліквідацію територіальних органів ДПС" від 08.10.2020р. №556 наказано, серед інших, ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області.

Із змісту відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області () припинено з 22.10.2021р.

В той же час, наказом ДПС "Про утворення територіальних органів ДПС" від 30.09.2020р. №529, утворено Головне управління ДПС в Івано-Франківській області як територіальний орган ДПС, утворений на правах відокремленого підрозділу.

Згідно відкритих публічних даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.09.2020р. у коментованому Реєстрі внесено запис про державну реєстрацію Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (), як територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу.

Таким чином, Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43968084) є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43142559).

Вказані обставини підтверджуються п.1 наказу ДПС України від 12.11.2020р. №643, яким затверджено "Положення про ГУ ДПС в Івано-Франківській області", за змістом якого Головне управління ДПС в Івано-Франківській області () є правонаступником майна, прав та обов`язків ГУ ДПС в Івано-Франківській області ().

Наказом ДПС України "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" від 24.12.2020р. №755, з 1 січня 2021 року здійснення повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" від 30.09.2020р. №893, реалізовується територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020р. №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби".

Враховуючи вищенаведене, територіальні органи Державної податкової служби, утворені як її відокремлені підрозділи, здійснюють повноваження та функції територіальних органів ДПС, що ліквідувалися як юридичні особи. Головне управління ДПС в Івано-Франківській області () є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС в Івано-Франківській області ().

У постанові від 22.01.2020р. у справі № 2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (постанова Верховного Суду у від 12.06.2018р. у справі № 2а-23895/09/1270).

Крім того, функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021р. у справі № 9901/348/19.

Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021р. у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження та припинення публічної служби.

Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

У спірному випадку, зважаючи на обставини працевлаштування позивача станом на дату звільнення у територіальному органі Державної фіскальної служби, перехід функцій якого відбувся до відповідного територіального органу Державної податкової служби, а також встановлене судом компетенційне (повне) публічне правонаступництво останнього внаслідок ліквідації до територіального органу, утвореного як відокремлений підрозділ, у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача не виникає обов`язку з видачі ОСОБА_1 довідок про заробітну плату державного службовця.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання відповідача як на підставу щодо відмови у видачі позивачу спірних довідок на п.3 "Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017р. №750 (надалі по тексту також Порядок №750), виходячи з наступного.

п.6 Порядку №622 у редакції Постанови №823, визначено, що у разі ліквідації державного органу довідки видаються органом, який є правонаступником, а в разі його відсутності - у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із НАДС.

В п.3 Порядку №755, видно, що обов`язок щодо видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII особам, які мають право на призначення пенсії згідно п.3 Порядку №622, виникає у відповідних структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад щодо осіб, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було у відповідних державних органах, юрисдикція яких поширювалася на територію однієї або кількох областей, м. Києва або м. Севастополя, одного або кількох районів, міст обласного значення, та органах місцевого самоврядування, виключно у наступних випадках: (1) разі ліквідації державного органу без правонаступника; (2) якщо останнє місце роботи особи на посаді державної служби було в органі, який на час призначення особі пенсії відсутній чи у якому на час призначення пенсії перейменовані (відсутні) посади, у тому числі відсутні відповідні посади державної служби.

Таким чином, з огляду на те, що ключовим для позивача є видача довідок про складові заробітної плати за прирівняною посадою тій, яку ОСОБА_1 займала станом на дату звільнення з посади державної служби Державної податкової інспекції в Городенківському районі, а також з урахуванням приписів п.7 Порядку №750 та п.6 Порядку №622, апеляційний суд вказує про належність повноважень щодо видачі позивачу спірних довідок до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, як правонаступнику.

В абз.2-3 п.6 Порядку №622 із внесеними змінами, видно, що у разі перейменування посад, зокрема відсутності відповідних посад державної служби у штатних розписах на дату звернення особи за призначенням пенсії державного службовця, прирівняння (встановлення відповідності) посад державної служби після 1 січня 2024 року здійснюється на основі визначеного державним органом класифікаційного коду, зазначеного в штатному розписі на дату звільнення особи.

За посадами державної служби, які не визначені класифікаційним кодом на дату звільнення особи, прирівняння (встановлення відповідності) посади працюючих державних службовців не здійснюється. Довідки видаються державним органом відповідно до умов, що діяли до 1 січня 2024 р. з урахуванням п.4 цього Порядку.

Отже, відсутність у штатному розписі станом на дату звернення ОСОБА_1 за видачею довідок про складові заробітної плати займаної посади державної служби не звільняє відповідача від обов`язку щодо видачі таких, враховуючи, що спірний випадок у правовому розумінні цілком охоплений Порядком №622 та передбачає механізм дій, котрі повинні бути вчинені таким уповноваженим державним органом.

Разом із тим, з змісту заяви ОСОБА_1 від 19.08.2024р., скерованої до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за .№36775/6/6 від 22.08.2024р., чітко видно, що позивач просила видати "за прирівняною посадою до посади начальника державної податкової інспекції у районі за серпень 2024 року" довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію займає посади державної служби, які затверджені постановою правління Пенсійного фонду України "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям" від 17.01.2017р. №1-3.

Предметом звернення до суду із даним адміністративним позовом є вимоги, котрі відрізняються від вимог, вказаних у коментованій вище заяві від 19.08.2024, зареєстрованої відповідачем 22.08.2024, так, позивач просить визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Івано-Франківській області щодо відмови у видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця відповідно до Додатку 4 та Додатку 6, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" від 12.07.2024 за №823, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі за грудень 2023 року.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що внесення змін постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" від 12.07.2024р. №823 до "Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. №622, котрим, у тому числі, врегульовуються спірні правовідносини, зокрема, в частині форм довідок про заробітну плату державних службовців котрі, згідно приписів п.5 Порядку №622 у оновленій редакції, що застосовується з 01.01.2024р., видаються виключно для призначення згідно п.10.п.12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" пенсії відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу".

Вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям на підставі ст.37 Закону №3723-ХІІ та до прийняття Постанови №823, встановлювалися постановою правління Пенсійного фонду України "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям" від 17.01.2017р. №1-3 (надалі по тексту також Постанова №1-3).

Вказаною постановою затверджено форми наступних довідок: (1) про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); (2) про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); (3) про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Тобто, зміни, внесені у Порядок №622 Постановою №823 запровадили інший механізм визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям, та, відповідно, зміст довідок про заробітну плату, що подається для призначення пенсії.

Постанова №823 набрала чинності з дня її опублікування, а саме 20.07.2024р. та, згідно п.3, підлягає застосуванню з 01.01.2024р.. Тобто, поширювала свою дію на відносини, котрі виникли у зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області із заявою про видачу довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, а тому розпочатий процес реалізації права особи повинен був здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження нею волевиявлення у формі конкретних дій, у спірному випадку, звернення до суб`єкта владних повноважень, та завершений за чинним на момент початку такого процесу нормативно-правовим регулюванням.

Проте, апелянт не надав суду, доказів звернення до відповідача щодо "надання довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця відповідно до Додатку 4 та Додатку 6, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" від 12.07.2024р. №823", "за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі", а також "за грудень 2023 року".

Крім того, як свідчить зміст листа Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за №11114/6/09-19-10-02-06 від 20.09.2024, повідомлено, що такий "об`єктивно позбавлений можливості" видати саме запитувані ОСОБА_1 "довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби", котрі, просила видати за формами, затвердженими Постановою №1-3.

ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

В даному випадку, в спірних правовідносинах позивач фактично вказує про захист від можливого порушення його прав у майбутньому та не надає суду доказів порушення таких прав при зверненні до суду. Про вказані обставини свідчить і апеляційна скарга, згідно якої апелянт зазначає, що позивач повторно змушена звертатись до суб`єкта владних повноважень з новою заявою з ідентичним змістом.

Колегія суддів наголошує, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.08.2019р. у справі № 1340/4630/18.

Отже, у разі наявності порушення вимог закону рішеннями, діями суб`єкта владних повноважень, зазначене не є достатньою і самостійною підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання таких протиправними є доведеність позивачем порушених його прав цими рішеннями/діями.

Адміністративний позов, як і матеріали позовної заяви позбавлені будь-яких аргументів і доказів, які б свідчили про реальне порушення прав позивача внаслідок дій Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, оскільки такі, по суті, не були здійснені в силу відсутності акту волевиявлення ОСОБА_1 у формі заяви про видачу довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця відповідно до Додатку 4 "Довідка про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)" та Додатку 6 "Довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби", затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" від 12.07.2024 за №823, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі за грудень 2023 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління ДПС в Івано - Франківській області діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 300/8938/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель