Справа № 602/781/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 602/781/24 пров. № А/857/9877/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року (суддя- Холява Л.І., ухвалене в м. Ланівці) у справі № 602/781/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕНА №2733195 від 1 серпня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду Головне управління Національної поліції в Тернопільській області оскаржила його подавши апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, та з наведених в ній підстав, вважаючи, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати і прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Як на доводи апеляційної скарги, апелянт вважає, що безпідставним твердження позивача висловлене в своє виправдання про те, що він не керував транспортним засобом та відповідно не вчиняв адміністративного правопорушення. Інкриміноване позивачу правопорушення жодним чином не вимагає факту керування автомобілем, а стосується зупинки транспортного засобу, тобто об`єктивна сторона правопорушення не передбачає руху автомобіля. Таке твердження вважає висловленим з метою викривлення об`єктивних обставин справи та уникнення адміністративної відповідальності, а тому Головне управління Національної поліції в Тернопільській області вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.

Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно копії постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2733195 від 1 серпня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Батенчук А.М., 1 серпня 2024 року о 17 год 24 хв в м.Ланівці вул.Незалежності,14, ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу Mersedes-Benz E 200 CDI BO9002EP, належність ОСОБА_2 , ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, а саме 3.1 метра, чим порушив п.15.9 «и» ПДР України - Порушення зупинок, ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій.

Позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн 00 коп.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при притягнені позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги та не були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статті 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.3ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зазначена постанова судом перевіряється на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч.2ст.283 КУпАПпостанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім вказаних даних, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року в справі №513/899/16-а.

Факт порушення має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 р. у справі №686/11314/17.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відтак, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відтак, на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, представником відповідача наданий суду відеозапис з місця вчинення адміністративного правопорушення від 1 серпня 2024 року, що здійснювався на нагрудний відеореєстратор поліцейського.

Дослідивши у ході розгляду справи надані відеозаписи з місця вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції вірно вказав наступне.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженоюнаказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395(далі -Інструкція №1395).

Згідно п. 4 розділу І Інструкції №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною першоюстатті 122 КУпАП.

Розділом ІІІ вказаної Інструкції визначений порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 9 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Інструкції № 1395поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно пунктів 1 та 2 розділу ІV Інструкції № 1395розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення, зміст якої повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до частин 2, 3 вказаної статті постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відтак, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

З долученого до матеріалів справи представником відповідача відеозапису, вбачається процес спілкування позивача з працівниками поліції, при цьому ОСОБА_1 не погоджується з твердженнями поліцейських, які підійшли до водія та повідомили про порушення. Однак, на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції, не зафіксовано власне самого процесу проведення замірів, а також не відображено крайніх точок виміру можливої визначеної відстані.

На відео лише видно в руці одного із поліцейських рулетку, не в процесі заміру, чути озвучену відстань, однак, значення вимірювального засобу на відеореєстраторі не зафіксовані, а тому зазначена в постанові відстань свого підтвердження відеоматеріалами не знаходить.

Отже, наданий представником відповідача диск із відеозаписами, дослідженими вище, не може слугувати доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки відтворені на ньому події не відображають належним чином обставини справи, зазначені в оскаржуваній постанові, значення вимірювального засобу та процес заміру відстані на відеореєстраторі не зафіксовані. Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 представником відповідача надано не було.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення на позивача, копія якої міститься у матеріалах справи, у порушення Інструкції № 1395 та вимог ст.283 КУпАП, в п.5 постанови серія ЕНА №2733195 від 1 серпня 2024 року - «Транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність)» зазначена марка автомобіля - Mersedes-Benz E 200 CDI, BO9002EP, належність ОСОБА_2 .

Однак, з відеозаписів, долучених відповідачем до матеріалів справи, чітко вбачається, що марка транспортного засобу позивача під час розгляду справи та складанні адміністративних матеріалівAstra.

Разом з тим, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_1 , на транспортний засіб Opel Astra (D.4) AB, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 , долучене представником позивача до матеріалів справи, підтверджує твердження позивача про те, що вказаним у постанові транспортним засобом марки він не керував та зупинки не здійснював.

Тому, відомості про транспортний засіб зафіксований в момент вчинення правопорушення: марка, модель, реєстраційний номер, належність не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями283і284 КУпАП.

Складаючи оскаржувану постанову, працівником поліції не було встановлено у відповідності до вимог КУпАП вірних відомостей щодо зазначення інформації про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, належність).

Верховний Суд в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) зазначив, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Також, з наданих відповідачем відеозаписів з нагрудної камери не можливо встановити чи є відрізок дороги на якому припаркований автомобіль під керуванням ОСОБА_1 саме прилеглою територією в розумінніп.1.10 ПДР України. Суду не надано відповідної схеми з позначенням доріг та території, дорожніх знаків.

Таким чином, відповідачем при винесенні постанови не дотримано вимогКУпАПта Інструкції № 1395, не надано суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив Правила дорожнього руху, та відповідно, в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами ч.1ст.122 КУпАП України, що є його обов`язком відповідно до ч.2ст.71 КАС України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувана постанова була винесена без належного встановлення доказів вчинення адмінправопорушення, оскільки, відеозапис зроблений з нагрудної камери відповідача, не містить фіксації процесу заміру та не відображає даних щодо показань рулетки при проведенні замірів.

Окрім того, в п.5 оскаржуваної постанови серія ЕНА №2733195 від 1 серпня 2024 року «Транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність)» відповідальною особою не було встановлено у відповідності до вимог КУпАП вірних відомостей щодо зазначення інформації про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, належність).

Також, представником відповідача не надано відповідної схеми з позначенням доріг та території, дорожніх знаків для можливості встановити чи є відрізок дороги на якому припаркований автомобіль позивача, саме прилеглою територією в розумінні п. 1.10 ПДР України, що в сукупності свідчить про формалізм, упередження та необ`єктивність при розгляді справи працівником поліції, а тому доводи позивача щодо скасування оскаржуваної постанови за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КУпАП, є обґрунтованими та адміністративний позов підставно задоволено судом першої інстанції.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року у справі № 602/781/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Т. І. Шинкар