Справа № 140/15509/20
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

м. Київ

справа № 140/15509/20

адміністративне провадження № К/990/4575/24

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 (головуючий суддя: Кузьмича С. М., суддів Матковської З.М., Улицького В.З.) у справі № 140/15509/20 за позовом ОСОБА_1 до Кадастрового реєстратора відділу у Шацькому районі Міжрайонного управління у Любомльському і Шацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Ткачук Світлани Миколаївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Кадастрового реєстратора відділу у Шацькому районі Міжрайонного управління у Любомльському і Шацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Ткачук Світлани Миколаївни (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо внесення 06.10.2020 змін до відомостей Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0318, зокрема, про місце розташування земельної ділянки;

- зобов`язати скасувати внесені 06.10.2020 зміни до відомостей Державного земельного кадастру стосовно місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0318.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 позов задоволено. Цим рішенням суду було визнано протиправними дії кадастрового реєстратора відділу у Шацькому районі Міжрайонного управління у Любомльському і Шацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Ткачук Світлани Миколаївни щодо внесення 06 жовтня 2020 року змін до відомостей Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0318.

Також було зобов`язано кадастрового реєстратора відділу у Шацькому районі Міжрайонного управління у Любомльському і Шацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Ткачук Світлану Миколаївну скасувати внесені 06 жовтня 2020 року зміни до відомостей Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0318.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, кадастровий реєстратор Відділу у Шацькому районі Міжрайонного управління у Любомильському і Шацькому районах ГУ Держгеокадастру у Волинській області Ткачук Світлана Миколаївна подала апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 апеляційну скаргу кадастрового реєстратора Відділу у Шацькому районі Міжрайонного управління у Любомильському і Шацькому районах ГУ Держгеокадастру у Волинській області Ткачук Світлани Миколаївни залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі № 140/15509/20 - без змін.

03.10.2023 на адресу суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі № 140/15509/20, в якій вказує, що його не було залучено до розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, однак вказаними судовими рішеннями порушено його права та інтереси, а про оскаржуване рішення дізнався лише 08.09.2023 після отримання повідомлення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначає, що позовні вимоги цієї справи стосуються скасування дій кадастрового реєстратора щодо змін до відомостей Державного земельного кадастру, у зв`язку з чим земельна ділянка позивача може змінити відповідні межі знаходження, і як наслідок накластись на іншу земельну ділянку, в такому разі суд першої інстанції був зобов`язаний, відкриваючи провадження у справі, приймаючи оскаржуване рішення не допустити порушення прав та інтересів третіх осіб, які не є учасниками розгляду даної справи.

ОСОБА_2 стверджував, що в період коли відбувався судовий розгляд цієї справи, дії кадастрового реєстратора відділу у Шацькому районі Міжрайонного управління у Любомльському і Шацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Ткачук Світлани Миколаївни щодо внесення 06.10.2020 змін до відомостей Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0318 були чинні, а земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0318 знаходилась на той час фактично не на його земельній ділянці (її межах), і йому було надано наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.04.2021 року серія та номер 435-УБД у власність земельну ділянку площею 1, 4000 га, в тому числі пасовища площею 1, 4000 га (кадастровий номер :04:001:0228), а тому суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення шляхом задоволення позовних вимог, фактично переніс земельну ділянку позивача у попереднє її місце знаходження (до 06.10.2020), без встановлення обставин, чи впливає та вирішує таке рішення суду права, свободи та інтереси інших осіб, як в даному випадку стосувалось його прав та інтересів, оскільки така земельна ділянка позивача змістилась на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 на праві власності і фактично позбавила його можливості розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 скасовано, провадження у справі закрито.

06.02.2024 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивачки на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023, у якій скаржниця просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у цій справі, залишити без змін.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,3280 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Світязької сільської ради (кадастровий номер :04:001:0318). Право приватної власності на зазначену земельну ділянку позивач набула на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Онищук І.П.

Зазначені обставини суди встановили на підставі інформації зазначеної в копіях договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.08.2020 року (реєстровий №1200) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2020 (індексний номер витягу 219134405).

Так, згідно з інформацією, яка міститься у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.08.2020 НВ-020, земельна ділянка була сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі 25 травня 2018 року відділом у Шацькому районі Міжрайонного управління у Любомльському і Шацькому районах ГУ Держгеокадастру у Волинській області на підставі документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленої ФОП ОСОБА_3 .

Право власності на новостворену земельну ділянку було зареєстроване за ОСОБА_4 , який і відчужив її на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2020 ОСОБА_1 .

Ці відомості також відображені у Поземельній книзі :04:001:0318.

Згідно із записами в Поземельній книзі :04:001:0318 кадастровий реєстратор Ткачук С.М. 06.10.2020 внесла запис про внесення змін (виправлення помилки), а саме виправлення відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки.

Підставою вчинення нею таких дій вказано звернення ОСОБА_3 від 06.10.2020 № ЗВ-020.

Позивач, вважаючи такі дії кадастрового реєстратора протиправними, звернулася із цим позовом до суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 21.04.2021 серія та номер 435-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку 1, 4000 га в тому числі пасовища 1,4000 га (кадастровий номер :04:001:0228) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів Шацької територіальної громади Ковельського району (колишня Світязька сільська рада Шацького району).

Згідно з інформацією, зазначеною у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві власності володіє земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0228, площею 1,4 га, підстава державної реєстрації - наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 21.04.2021 серія та номер 435-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без змін цільового призначення». Дата державної реєстрації згадуваної земельної ділянки - 02.12.2021.

08.09.2023 ОСОБА_2 зареєстровано заяву в приватного нотаріуса Т. Рачкової, про те, що він, як власник земельної ділянки площею 1, 4000 га, кадастровий номер :04:001:0228 стверджує, що не заперечує та дає згоду на поділ зазначеної вище земельної ділянки на 2 (дві) земельні ділянки таким чином: Земельна ділянка №1 площею 1, 0000 га; Земельна ділянка №2 площею 0, 4000 га, а також на присвоєння новоствореним земельним ділянкам, утвореним в результаті такого поділу окремих кадастрових номерів, реєстрацію згаданих вище земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та реєстрацію його права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки, що утворились в результаті такого поділу.

08.09.2023 ОСОБА_2 уклав з Волинською філією державного підприємства «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» договір на виконання землевпорядних (землеоціночних робіт). Предмет цього договору стосувався виконання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1, 4000 га для ведення особистого селянського господарства Світязька сільська рада Шацького району Волинської області кадастровий номер :04:001:0228.

Зі змісту повідомлення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 08.09.2023 № 83/1-12 слідує, що земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 з кадастровим номером :04:001:0318 площею 1, 3280 га.

ІV. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 17.02.2021 у справі N 813/1009/17, виходив з того, що у даному випадку існує спір про право, який має приватно-правовий характер і підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

В оскаржуваному рішенні також зазначено, що незалучення ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки з кадастровий номер :04:001:0228 до участі у справі, позбавило його можливості реалізації своїх прав, а також заподіяло шкоди його приватній власності, оскільки після оформлення усіх необхідних документів, реєстрації права власності, його фактично позбавлено права власності на земельну ділянку.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова, прийнята з порушення норм процесуального права та без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, а саме: від 20.05.2022 у справі №802/1840/18-а, від 01.11.2022 №380/9209/20 від 19.01.2022 у справі №640/9771/20 від 20.07.2023 у справі №815/3083/18.

Скаржниця зазначає, що справа має для неї виняткове значення, оскільки переміщення в інше місце земельної ділянки, яка вже перебуває у її власності, шляхом внесення відповідних змін в Державний земельний кадастр, дало можливість сформувати нову ділянку та передати її іншій особі.

Наголошує, що у цій справі, предметом позову є не державна реєстрація земельної ділянки, а правовірність внесення змін в Державний земельний кадастр щодо існуючої земельної ділянки.

На момент прийняття рішення у цій справі судом першої інстанції, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося, оскільки останній не був власником земельної ділянки :04:001:0228 та така ділянка була йому передана після ухвалення судового рішення.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 повністю підтримує викладену в оскарженій постанові суду апеляційної інстанції позицію про непідсудність цієї справи адміністративним судам й вважає, що спір у справі, яка розглядається, спрямований на захист приватних інтересів позивачки й не стосується публічно - правових відносин.

У зв`язку з цим ГУ Держгеокадастру просить Верховний Суд у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржену постанову апеляційного суду - залишити без змін.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою, другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам позивача, висловленим у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ключовим питанням у цій справі на стадії касаційного оскарження ухваленої судом апеляційної інстанції постанови є питання про юрисдикцію спору, а саме: адміністративна чи цивільна.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведеним у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначенням суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

З вищенаведеного констатується, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно - правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

Спірні у справі, що розглядається, правовідносини врегульовані, зокрема, Законом України від 07.07.2011 №3613-VI «Про Державний земельний кадастр», згідно з нормами статті 1 якого державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частинами першою та четвертою статті 9 цього ж Закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Статтею 16 вищевказаного Закону встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Верховний Суд підкреслює, що за змістом частини першої, абзаців першого, другого частини другої, частин дев`ятої, десятої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до пункту 1 цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (підпункт 31 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру).

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Тож державна реєстрація земельної ділянки шляхом внесення до Державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера є результатом реалізації органами Держгеокадастру належних їм контрольних функцій у сфері управлінської діяльності.

Зміст вищенаведених норм також засвідчує, що державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є тотожним поняттю «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вжитому у пункті 1 статті 1 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 640/10412/21.

Прийняття рішення щодо державної реєстрації земельної ділянки або відмови у здійсненні такої реєстрації саме собою не породжує виникнення жодних речових прав на цю земельну ділянку (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 817/154/18).

Верховний Суд у постанові від 20.05.2022 у справі № 802/1840/18-а сформував схожий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах про те, що дії стосовно державної реєстрації земельної ділянки спрямовані на визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та не стосуються реєстрації речових прав на неї.

Колегія суддів підкреслює, що адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо - розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Зазначений висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16.

Окрім цього, відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №128/3751/14-а, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, досліджених судами попередніх інстанцій під час її розгляду, станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин за ОСОБА_2 або іншими особами не було зареєстровано жодних речових прав на спірну земельну ділянку.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини цієї справи не підтверджують того, що внаслідок проведеної відповідачем у спірних правовідносинах та оскарженої позивачем державної реєстрації земельної ділянки відбулись зміни або припинення цивільних відносин, відбувся вплив на цивільні права та обов`язки учасників цієї справи.

Тому колегія суддів вважає, що цей спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач у спірних правовідносинах реалізував наявні у нього за законом контрольні функції у сфері управлінської діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Спору про речове право у справі, що розглядається, не виникло.

Враховуючи викладене вище, Верховний Суд констатує, що заявлені у цій справі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, що свідчить про помилковість і необґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28.08.2024 у справі № 120/19700/21-а та від 11.03.2024 у справі № 480/749/23.

Щодо посилання апеляційного суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.02.2021 у справі № 813/1009/17, колегія суддів зазначає, що висновки, викладені у цій постанові не є релевантними до обставин цієї справи, оскільки стосуються оскарження рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проєкта землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас колегія суддів наголошує, що при прийнятті рішень судами першої та апеляційної інстанцій у 2021 році було встановлено, що земельна ділянка яка належала позивачці з кадастровим номером :04:001:0318 внаслідок дій реєстратора, які були визнані протиправними, фактично перенесена на інше місце без зміни її площі.

Згідно із статтею 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, поновивши 06.11.2023 року строк на апеляційне оскарження рішення суду від 22.01.2021 року не зазначив, які саме права на земельну ділянку ОСОБА_2 були порушені 06.10.2020 року (станом на момент вчинення відповідачем оскаржуваних дій), якщо останній на цей час не був власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0228, та така ділянка була йому передана лише 21.04.2021 року, тобто через чотири місяці після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах повноважень, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також доводів та вимог касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції помилково закрив провадження у справі з огляду на її непідсудність адміністративному суду, тобто допустив порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення незаконного судового рішення не надавши оцінку доказам які мають значення для правильного вирішення справи та прийнявши до уваги, без відповідної оцінки, докази які не існували на момент прийняття оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень та не існували на момент прийняття рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції належить скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 в адміністративній справі № 140/15509/20 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

Я. О. Берназюк

В. М. Кравчук