Справа № 950/361/25
Суддя: Стеценко В. А.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 950/361/25
Номер провадження 2-а/950/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Стеценка В. А.,

секретаря судового засідання Радковської О.В.

у справі за адміністративним позовом адвоката Берестовської Світлани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою в порядку, передбаченому КАС України, мотивуючи свої вимоги тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 17.01.2025 року винесено постанову № СУ/63/2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.

Позивач не згоден з даною постановою, тому його представник звернулася до суду та просила визнати протиправною та скасувати дану постанову, а провадження у справі закрити.

В судове засідання позивач не з`явився, а його представник підтримала позовні вимоги в повному обсязі та мотивувала їх тим, що позивача притягнуто до відповідальності за неявку 29.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до повістки від 19.11.2024 року в той час, як він хоч і проживає разом з іншими членами сім`ї в квартирі АДРЕСА_1 та здійснює догляд за своєю матір`ю не отримував повістки і не був сповіщений про необхідність явки до військкомату.

Також вона обгрунтувала свої вимоги тим, що позивача не було сповіщено і про причини виклику, в той час, як він має відстрочку від військової служби за мобілізацією, а його документи оформлені належним чином, що підтверджується військово-обліковим документом «Резерв +».

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання теж не з`явився, у наданому суду відзиві просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи це їх необґрунтованістю та безпідставністю, вважає винесену постанову № СУ/63/2025 законною, а свої процесуальні дії вчиненими відповідно до вимог чинного законодавства.

Звернув увагу суду на те, що дії позивача не відповідали, зокрема, вимогам абзацу 3 частини 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; що довідка поштового відділення про неможливість вручення повістки у зв`язку з відсутністю адресата є належним підтвердженням повідомлення резервіста або військовозобов`язаного про необхідність явки до військкомату; що розмір вказаного у позовній заяві гонорару адвоката є непропорційним обсягу та складності справи, не підтверджений належними і допустимими доказами, проте клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подав і на підтвердження неспівмірності зазначених витрат доказів не навів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала суду, що працює листоношою Лебединського відділу поштового зв`язку, обслуговує АДРЕСА_2 , знає матір позивача, якій щомісяця приносить пенсію.

Чи носила вона повістку з військкомата на місце проживання позивача вона не пам`ятає в зв`язку з завантаженістю роботою, інформація про надходження повістки і її повернення зберігається в комп`ютері поштової установи.

З постанови (а.с. 17), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 17.01.2025 року винесено постанову № СУ/63/2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.

З паспорта, картки, витягу (а.с. 18-20), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

З військово-облікового документу «Резерв +», військового квитка, заяви, протоколу (а.с. 21-22, 52-55), досліджених в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,проживаючий по АДРЕСА_3 , є військовозобов`язаним та має відстрочку від мобілізації до 07.02.2025 року.

З треккінгу, конверту (а.с. 23-25, ), досліджених в судовому засіданні вбачається, що пошто-вевідправлення № 478, адресоване ОСОБА_1 , було прийнято поштовою службою 22.11.2024 року, після його невручення адресату 09.12.2024 року, тобто після дати, визначеної для явки до військкомату, з мотивів відсутності ОСОБА_1 за місцем проживання повернуто відправнику і вручено останньому 11.12.2024 року.

Поштове відправлення 011 було прийнято поштовою службою 22.01.2025 року, а вручено особисто адресату 27.01.2025 року.

З договору, ордеру, свідоцтва (а.с. 26-29, 31-32), досліджених в судовому засіданні вбачається, що у справі за позовом адвоката Берестовської С.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 03.02.2025 року між адвокатом Берестовською С.О. та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір, яким врегулювано об`єм, порядок надання, вартість правової допомоги.

З квитанції (а.с. 30), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що 03.02.2025 року позивач ОСОБА_1 отримав від адвоката Берестовської С.О. послуги у виді правової допомоги на суму 5 000 грн. та оплатив їх в повному обсязі.

З квитанції (а.с. 33), дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що при поданні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

З протоколу (а.с. 48-49), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 30.12.2024 року складено протокол, про те, що ОСОБА_1 не прибув вчасно за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим був поданий у розшук зверненням № Е726290 від 09.12.2024 року, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З повістки, конверту (а.с. 50-51), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 19.11.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 рекомендованим листом № 478 була направлена повістка ОСОБА_1 , проживаючому по АДРЕСА_3 , з`явитись о 9 год. 00 хв. 29.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення даних.

Вказаний лист не був вручений адресату і повернутий відправнику з мотивів відсутності адресата за вказаною адресою.

З заяви та рішення (а.с. 52-53), досліджених в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 звертався за відстрочкою від мобілізації у зв`язку необхідністю догляду за матір`ю 06.01.2025 року і його звернення комісією було задоволено 09.01.2025 року.

Вислухавши представника позивача, свідка і вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги виникли з правовідносин, які пов`язані з накладенням адміністративних стягнень і підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що з метою виконання обов`язків військової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 19.11.2024 року рекомендованим листом було направлено повістку про виклик мешканця АДРЕСА_3 ОСОБА_1 до військового комісаріату о 9 год. 19.11.2024 року.

Поштове відправлення № 478, адресоване ОСОБА_1 , було прийнято поштовою службою 22.11.2024 року, після його невручення адресату 09.12.2024 року, тобто після дати, визначеної для явки до військкомату, з мотивів відсутності ОСОБА_1 за місцем проживання повернуто відправнику і вручено останньому 11.12.2024 року.

30.12.2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 складено протокол, про те, що ОСОБА_1 не прибув вчасно за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.01.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 ухвалено постанову № СУ/63/2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України з тих підстав, що ОСОБА_1 не прибув вчасно за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим був поданий у розшук зверненням № Е726290 від 09.12.2024 року, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.

Вказані обставини стверджуються поясненнями позивача, його представника, показами свідка та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 9 КАС України адміністративне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивача було доведено, щоІНФОРМАЦІЯ_3 19.11.2024 року рекомендованим листом було направлено повістку про виклик мешканця АДРЕСА_3 ОСОБА_1 до військового комісаріату о 9 год. 19.11.2024 року.

Поштове відправлення № 478, адресоване ОСОБА_1 , було прийнято поштовою службою 22.11.2024 року, після його невручення адресату 09.12.2024 року, тобто після дати, визначеної для явки до військкомату, з мотивів відсутності ОСОБА_1 за місцем проживання повернуто відправнику і вручено останньому 11.12.2024 року.

30.12.2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 складено протокол, про те, що ОСОБА_1 не прибув вчасно за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.01.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 ухвалено постанову № СУ/63/2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.

Вказані обставини стверджуються матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні (а.с. 17, 23-25, 48-53).

Разом з тим, відповідачем в судовому засіданні не було доведено, що повістка від 19.11.2024 року не була отримана адресатом і відповідно явка останнього до військового комісаріату 29.11.2024 року не відбулась з вини ОСОБА_1 .

При цьому, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що довідка поштового відділення про неможливість вручення повістки у зв`язку з відсутністю адресата є належним підтвердженням повідомлення резервіста або військовозобов`язаного про необхідність явки до військкомату, так як свідок ОСОБА_3 показала в судовому засіданні що працює листоношою Лебединського відділу поштового зв`язку, обслуговує АДРЕСА_2 , знає матір позивача, якій щомісяця приносить пенсію, проте не підтвердила, що приносила повістку з військкомата позивачу, а з матеріалів справи (а.с.23-25, 50-51) вбачається, що поштове відправлення № 478, адресоване ОСОБА_1 , було прийнято поштовою службою 22.11.2024 року, протягом 18 днів перебувало в розпорядженні поштової організації , під час чого минули строки явки до військового комісаріату і після його невручення адресату 09.12.2024 року, повернуто відправнику і вручено останньому 11.12.2024 року.

Тому, враховуючи, що доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення відповідачем в судовому засіданні не спростовано, та у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено належними та допустимими доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, суд вважає необхідним позовні вимоги задоволити, скасувати як незаконну постанову № СУ/63/2025, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним в силу ст. 139 КАС України вимоги представника позивача задовольнити, взявши до уваги відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

При цьому, суд бере до уваги, що позивачем було отримано від адвоката професійну правничу допомогу і сплачено судовий збір.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1, п.п. 1,4 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч. 1-3, 5-7 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд бере до уваги, що питання розподілу судових витрат, у тому числі і витрат на оплату послуг адвоката, вирішується за наслідками розгляду справи і враховує доводи представника позивача щодо необхідності стягнення коштів на оплату правничої допомоги, так як останнім на обґрунтування своїх вимог до суду поданодоговір про надання правничої (правової) допомоги, квитанцію про сплату коштів та ордер адвоката (а.с. 26-32), з яких вбачається, що представник позивача адвокат Берестовська С.О. надала у даній справі позивачу правничу допомогу і її вартість була оцінена в сумі 5 000 грн.

Суд враховує доводи сторони позивача про необхідність стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги, оскільки доказами підтверджено її надання у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в цій частині коштів у розмірі 5 000 грн.

Ухвалюючи рішення, суд також вважає необхідним вирішити долю понесених позивачем та документально підтверджених витрат зі сплати судового збору, які також слід покласти на відповідача.

Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 5 000 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 251, 280, 283, 284, 293 КпАП України, ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 46,77, 90, 242 - 246 КАС України;

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов адвоката Берестовської Світлани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 17.01.2025 року № СУ/63/2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 гривень.

Провадження в адміністративній справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. та 5 000 грн. 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Володимир СТЕЦЕНКО