Справа № 334/3259/25
Суддя: Козлова Н. Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 18.06.2025
Справа № 334/3259/25
Провадження № 2-а/334/50/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Дніпровський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м.Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовом до Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вказавши в позові наступне:

16.04.2025 року, позивач рухався на службовому транспортному засобі TOYOTA COROLLA державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Н-31 66 км. Внаслідок вимушеної зупинки, інспектором Відділення поліції № 4 (с. Царичанка) Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Дніпропетровській області капітаном поліції Літвішковим Денисом Юрійовичем відносно ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4516402 від 16.04.2025 року.

Позивач заперечує факт порушення правил дорожнього руху, вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до п.п. б. п. 31.3 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Проте, у п. 2 ч. 2 вказаної статті законодавець уточнює, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2017, зареєстрований за ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» (м. Запоріжжя, Заводський район, вул. Діагональна, 4), та є власником автомобіля, дата реєстрації 15.02.2024, реєстрацію проведено ТСЦ 2348, особливі відмітки - загальний легковий седан.

Отже, враховуючи те, що тип вказаного вище транспортного засобу - загальний легковий седан, з кількістю сидячих місць з місцем водія 5 (графа S.1 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), можна зробити висновок, що такий транспортний засіб відноситься до легкових автомобілів, призначених для перевезення пасажирів та їх багажу (вантажу).

Для віднесення автомобіля до об`єкту обов`язкового технічного огляду слід використовувати термінологію, що наведена у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ №176 від 18 липня 1997 року.

Пунктом 1 цих Правил визначено порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

За змістом пункту 7 Правил дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються: транспортними засобами спеціального призначення; транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації; службовими легковими автомобілями: транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку, і як наслідок. їх не слід відносити до автомобілів, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів з метою отримання прибутку.

Таким чином, позивач вважає, якщо легковий автомобіль використовується для вирішення виробничих та службових питань, пов`язаних з функціонуванням підприємства, а не з метою отримання прибутку з таких господарських операцій, як перевезення пасажирів - транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю. Така позиція підтверджується практикою Верховного суду України, викладеною в Постанові по справі № 678/483/17 від 17.10.2019 р.,

Позивач доводив, що він працює водієм автотранспортних засобів у ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» за строковим трудовим договором, після спливу строку дії строкового трудового договору, працює за трудовим договором, укладеним безстроково, до цього часу.

Тобто, автомобіль, яким він керував, є службовим автомобілем, а тому його не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку.

Більше того, на момент складення працівником поліції оскаржуваної постанови позивач виконував свої обов`язки водія, та здійснював перевезення працівників відповідно до наказу (розпорядження), посвідчення про відрядження з 15 по 16 квітня 2025 року (за маршрутом Запоріжжя-Київ-Запоріжжя).

З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4516402 від 16.04.2025 року, складену відносно ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Ухвалою суду від 01 травня 2025 року за вказаними позовними вимогами ОСОБА_1 було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати зазначені позовні вимоги в порядку спрощеного позовного провадження, із викликом учасників.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Надав суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. На обґрунтування зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано необхідних, належних та допустимих доказів. Вважає, шо постанова про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА № 5416402 від 16.04.2025 відповідає вимогам ст. 252 КУпАП. Постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 16.04.2025 року серії ЕНА № 5416402 складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015№ 1395. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, докази, які були використані учасниками судового процесу, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи із наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.1, 2 ст. 122 КАСУ позов може бути подано в межах зверненння до адміністративного суду, встановленого цим Кодесом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою ст. 286 КАСУ передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень ( постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення ( постанови).

Судом встановлено, що 16.04.2025 року, приблизно о 16:10 години, водій ОСОБА_1 керуючи службовим транспортним засобом TOYOTA COROLLA державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, який належить на праві власності ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС», виконував свої обов`язки водія, та здійснював перевезення працівників відповідно до наказу (розпорядження), посвідчення про відрядження з 15 по 16 квітня 2025 року за маршрутом Запоріжжя-Київ-Запоріжжя.

На ділянці автошляху Н-31 66 км, внаслідок вимушеної зупинки, інспектором Відділення поліції № 4 (с. Царичанка) Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Дніпропетровській області капітаном поліції Літвішковим Денисом Юрійовичем відносно ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4516402 від 16.04.2025 року.

Згідно тексту постанови, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем Тойота н.з. НОМЕР_1 , який не пройшов обов`язковий технічний контроль, який підлягає такому, чим порушив ст. 35 ЗУ ДР - обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП.

Адмінінстративна відповідальність за ч.3 ст. 121 КУпАП, а саме: за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дійсно, відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п.п. б. п. 31.3 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1)легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2)легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3)технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Отже, п. 1 ч. 2 вказаної статті передбачено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них, мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них Транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації, крім легкових автомобілів, якими є таксі або автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Однак, в п. 2 ч. 2 вказаної статті законодавець уточнює, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Отже, законодавець розмежує транспортні засоби на легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів та на вантажні автомобілі, вантажопідйомністю до 3,5 тони.

В свою чергу, положеннями ч. 4 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що: при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2017, зареєстрований за ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» (м. Запоріжжя, Заводський район, вул. Діагональна, 4), та є власником автомобіля, дата реєстрації 15.02.2024, реєстрацію проведено ТСЦ 2348, особливі відмітки - загальний легковий седан.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки.

Враховуючи те, що тип вказаного вище транспортного засобу - загальний легковий седан, з кількістю сидячих місць з місцем водія 5 (графа S.1 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), можна зробити висновок, що такий транспортний засіб відноситься до легкових автомобілів, призначених для перевезення пасажирів та їх багажу (вантажу).

Аналіз положень статті 35 Закону України "Про дорожній рух" також дає підстави для висновку про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Тобто, визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля для перевезення пасажирів або вантажів - з метою отримання прибутку.

Відповідно до п.п 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137 (далі - Порядок) транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно- правових угод з метою отримання прибутку.

Згідно ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Для віднесення автомобіля до об`єкту обов`язкового технічного огляду слід використовувати термінологію, що наведена у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ №176 від 18 липня 1997 року.

Пунктом 1 цих Правил визначено порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

За змістом пункту 7 Правил дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються: транспортними засобами спеціального призначення; транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації; службовими легковими автомобілями: транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку, і як наслідок. їх не слід відносити до автомобілів, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів з метою отримання прибутку.

Таким чином, якщо легковий автомобіль використовується для вирішення виробничих та службових питань, пов`язаних з функціонуванням підприємства, а не з метою отримання прибутку з таких господарських операцій, як перевезення пасажирів - транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Така позиція підтверджується практикою Верховного суду України, викладеною в Постанові по справі № 678/483/17 від 17.10.2019 р., відповідно до якої зазначено, що: «...автомобіль, яким керував позивач, є службовим автомобілем, а тому його не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку.

Отже, в ході судового розгляду доведено, що транспортний засіб, яким керував позивач ОСОБА_1 , є службовим автомобілем, а тому його не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку.

Більше того, на момент складення працівником поліції оскаржуваної постанови він виконував свої обов`язки водія, та здійснював перевезення працівників відповідно до наказу (розпорядження), посвідчення про відрядження з 15 по 16 квітня 2025 року (за маршрутом Запоріжжя-Київ-Запоріжжя).

На вказаний маршрут було складено подорожний лист службового легкового автомобіля № 605007 від 15.04.2025 року (автомобіль TOYOTA COROLLA, державний номерний знак НОМЕР_1 ), водій ОСОБА_1 , маршрут Запоріжжя-Київ-Запоріжжя.

На підставі досліджених доказів доведено, що належність транспортного засобу на праві власності юридичній особі та використання вказаного автомобіля для виконання службових обов`язків, не є передумовою застосування у цьому випадку Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137.

З огляду на викладене, автомобіль, яким керував позивач, є службовим автомобілем, тобто не є автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, а отже, не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі..

Частина 5 ст. 77 КАС України визначає, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи викладене, докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, які б беззаперечно підтверджували правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення, відсутні.

Згідно з ч. З ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З оглянутих судом матеріалів справи не доведно порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 72,73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів".

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, в тому числі, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про відсутність належних та достатніх доказів для констатування факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, відповідно і вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Щодо судових витрат, то суд зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №543/775/17, яка є обов`язковою для застосування суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню із Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 184, 222, 247, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 72 - 79, 94, 241-246, 250, 268, 269,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4516402 від 16.04.2025 року, складену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Сягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКП: НОМЕР_3 - судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Козлова Н. Ю.