Справа № 420/318/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/318/24
УХВАЛА

18 червня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Незалежності, 39, ) в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (65091, м. Одеса, вул. Прохорвіська, 6, ), Білгород-Дністровської районної військової адміністрації (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, 24, ) до Татарбунарської міської ради (68100, Одеська область, м. Татарбунари, вул. Л. Українки, 18, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 03.01.2024 року надійшов позов Виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Білгород-Дністровської районної військової адміністрації до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у якому заявник просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (код 04527371) у вигляді незабезпечення готовності захисної споруди цивільного захисту № 59642, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18 а, до використання за призначенням;

зобов`язати Татарбунарську міську раду Білгород-Дністровського району Одеської області (код 04527371) вчинити дії, спрямовані на приведення у стан готовності захисну споруду цивільного захисту № 59642, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18 а, з метою використання її за призначенням у відповідності до «Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту», затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018;

стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

10.01.2024 ухвалою суду адміністративний позов Виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

До суду 16.01.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 31 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву Виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського. Відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

06 вересня 2024 року ухвалою суду, позов виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Білгород-Дністровської районної військової адміністрації до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху, оскільки позивачем у якості відповідача зазначено Татарбунарську міську раду Білгород-Дністровського району Одеської області (68100, Одеська область, м. Татарбунари, вул. Л. Українки, 18, ). В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суб`єктом владних повноважень відсутня інформація про суб`єкта владних повноважень з таким найменуванням. В той же час, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суб`єктом владних повноважень з кодом є «ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ТАТАРБУНАРСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (ТАТАРБУНАРСЬКА МІСЬКА РАДА)». При цьому кодом ЄДРПОУ Татарбунарської міської ради є 37197846.

18 вересня 2024 року ухвалою суду, продовжити позивачу строк для усунення недоліків позову виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Білгород-Дністровської районної військової адміністрації до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

24 вересня 2024 року до суду надійшов уточнений адміністративний позов від керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Сара Олександра Васильовича (Вхід. ЕС/45579/24) в інтересах держави в особі Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Білгород-Дністровської районної військової адміністрації до Татарбунарської міської ради () де визначені позовні вимоги: визнати протиправною бездіяльність Татарбунарської міської ради () у вигляді незабезпечення готовності захисної споруди цивільного захисту № 59642, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18 а, до використання за призначенням та зобов`язати ТАТАРБУНАРСЬКУ МІСЬКУ РАДУ () вчинити дії, спрямовані на приведення у стан готовності захисну споруду цивільного захисту № 59642, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18 а, з метою використання її за призначенням у відповідності до «Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту», затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018.

Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року, продовжено розгляд справи №420/318/24 за позовом виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Білгород-Дністровської районної військової адміністрації до Татарбунарської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (в редакції уточненого позову за вх. №ЕС/45579/24. Розпочато розгляд справи №420/318/24 спочатку.

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові зазначено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням на всій території України воєнного стану Білгород-Дністровською окружною прокуратурою з метою вжиття заходів представницького характеру вивчено питання додержання вимог діючого законодавства у сфері цивільного захисту населення під час експлуатації та утримання захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 59642, розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18 а. Цивільний захист населення є важливим елементом національної безпеки України та необхідною складовою її обороноздатності, який покликаний поряд із вирішенням інших завдань забезпечувати виконання державою зобов`язань щодо захисту прав на життя і здоров`я громадян, що гарантовані ст. ст. 3, 27 Конституції України. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що власником комплексу будівель та споруд , підвал під літ. «а» в яке вбудовано протирадіаційне укриття, площею 144 кв. м., розташованого за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18 а, являється Татарбунарська міська рада в особі керівника Глущенка А.П. (). Відповідно до технічного паспорту на протирадіаційне укриття від 2011 року виготовленого Татарбунарським бюро технічної інвентаризації площа захисної споруди цивільного захисту ПРУ № 59642ОД, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18, літ. «а»., складає 144 кв. м. З технічного паспорту на комплекс будівель та споруд по вул. Робочій, 18 а м. Татарбунари, виготовленого на замовлення Татарбунарської міської ради 23.01.2017, згідно експлікації приміщень до плану поверхів підвалу літер «а» по вул. Робочій, 18а. м. Татарбунари площа частин приміщень під літ. «а» складає 813,1 кв. м. Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 18.03.2011 № 64 «Про оформлення права комунальної власності» оформлено право комунальної власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою вул. Робоча, 18, а за Татарбунарською міською радою. Згідно отриманої відповіді на запит окружної прокуратури від 11.10.2023 № 03-20/5943 рішення та акт приймання-передачі Татарбунарською міською радою про передачу сховища (протирадіаційного укритті) № 59642 на баланс відповідного органу не приймалося. Права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють відповідні ради. Єдиним органом, уповноваженим управляти комунальним майном, яке знаходиться на території Татарбунарської міської територіальної громади є Татарбунарська міська рада, яка фактично являється балансоутримувачем захисної споруди цивільного захисту (цивільної оборони) ПРУ, обліковий № 59642 ОД. Загальний висновок про стан готовності захисної споруди станом на 14.09.2023 ПРУ № 59642 оцінюється як не готове до використання за призначенням. Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку бездіяльності уповноважених на здійснення функцій держави органів закріплена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Невиконання відповідачем Татарбунарською міською радою вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, призводить до порушення інтересів держави в частині завдання шкоди життю та здоров`ю людей, оскільки, згідно із ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, обов`язок держави - захищати життя людини.

Від Татарбунарської міської ради, 24.11.2024 року (Вхід. № ЕС/65782/24) до суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. За адресою, зазначеною у позові, розташовувалася Татарбунарська філія Ізмаїльського технікуму економіки і права та фабрика взуття ТОВ «Белста». На сьогодні та протягом тривалого часу навчальний заклад і виробнича фабрика не функціонують, учні або працівники на вказаному об`єкті відсутні, а приміщення закриті та законсервовані. Перспективи відновлення використання вказаних приміщень на майбутнє немає. Враховуючи відсутність працівників на вказаному об`єкті, відсутня також потреба в облаштуванні захисної споруди цивільного захисту №59642 за цією адресою, що є предметом позову. На теперішній час номер споруди цивільного захисту 59642 присвоєно споруді, яка облаштована у дитячому садку «Сонечко» по вул. Свята Покровська, 9 в с. Білолісся Білгород-Дністровського району (Татарбунарська територіальна громада). З метою оптимізації захисних споруд в Татарбунарській територіальній громаді, виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради направлено матеріали технічної інвентаризації та оцінки стану протирадіаційного укриття №59642 за адресою Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Білолісся, вул. Свято-Покровська, 9 до Департаменту з питань оборонної роботи цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Білгород-Дністровської районної державної адміністрації. Враховуючи, що предметом позову прокурора є незабезпечення готовності захисної споруди цивільного захисту №59642, яка фактично облаштована та функціонує у с. Білолісся, а споруда цивільного захисту у м. Татарбунари по вул. Робоча, 18-А не функціонує та відсутня потреба у її облаштуванні, на теперішній час відсутній предмет позову, у зв`язку із чим, підстав для задоволення позову прокурора немає.

З приводу наявності у керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури права на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та Білгород-Дністровської районної військової адміністрації суд зазначає таке.

Приписами ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено в Законі України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон №1697-VII).

В ч. 1 ст. 2 Закону №1697-VII зазначено, що на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Отже на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону №1697-VII, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже з положень ч. 3 ст. 23 Закону №1697-VII вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

В ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач (ч.1). Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень (ч.2). Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч.4).

Положеннями ст. 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч.3). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу (ч.4). У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч.5).

З положень ст. 53 КАС України вбачається, що прокурор у визначених законом випадках наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів держави або конкретної особи шляхом звернення до суду з позовом, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.

Отже виключними випадками, за умови настання яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, згідно з яким інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що ст. 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17, від 13.05.2021 у справі № 806/1001/17, від 05.09.2023 у справі № 260/4044/22, від 14.11.2024 у справі № 160/14510/22.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що право на звернення до суду з цим позовом керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури обґрунтовує бездіяльністю Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та Білгород-Дністровської районної військової адміністрації щодо вжиття заходів з метою зобов`язання відповідача привести захисну споруду цивільного захисту у стан, придатний для її використання за призначенням.

У позовній заяві прокурор визначив, що суб`єктом владних повноважень, який мав би бути позивачем у цій справі, є Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та Білгород-Дністровська районна військова адміністрація.

Приписами чинного законодавства Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та Білгород-Дністровська районна військова адміністрація не наділені правом на звернення до суду з позовом про зобов`язання власника привести захисну споруду цивільного захисту у стан готовності використання її за призначенням.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення № 1052) Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

В п. 3 Положення № 1052, зазначено, що основними завданнями ДСНС є: реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності (п.п. 1).

Згідно з п. 4 Положення № 1052 ДСНС відповідно до покладених на неї завдань: формує проекти планів у сфері цивільного захисту державного рівня на мирний час та в особливий період, подає їх Міністрові внутрішніх справ для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України, організовує планування заходів цивільного захисту центральними та місцевими органами виконавчої влади (п.п. 3); організовує здійснення заходів щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку, забезпечує разом з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими держадміністраціями здійснення контролю за готовністю зазначених споруд до використання за призначенням, веде загальнодержавний електронний облік захисних споруд цивільного захисту (п.п. 6); перевіряє стан дотримання вимог законодавства у сфері цивільного захисту та складає відповідні акти (п.п. 39-1).

Відповідно до пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України в редакції Закону України від 06.10.2022 № 2655-ІХ (далі Закон № 2655-ІХ) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту звертається до адміністративного суду щодо допущення уповноважених посадових осіб до проведення планових або позапланових перевірок (у разі їх недопущення з підстав інших, ніж передбачені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), а також щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, у разі якщо такі порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, з інших підстав, визначених законом.

Приписами п. 48 ч. 2 ст. 17-1 Кодексу цивільного захисту України в редакції Закону № 2655-ІХ визначено право Державної служби України з надзвичайних ситуацій на звернення до суду з підстав: допущення уповноважених посадових осіб до проведення планових або позапланових перевірок (у разі їх недопущення з підстав інших, ніж передбачені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), та з інших підстав, визначених законом.

Отже, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, як суб`єкт владних повноважень, при застосуванні своєї компетенції, має право на звернення до суду виключно з підстав, визначених законом.

При цьому, ні положеннями Кодексу цивільного захисту України, ні іншими законами України не встановлено додаткових підстав для звернення Державної служби України з надзвичайних ситуацій до адміністративного суду з питань щодо належного виконання нею своїх повноважень, окрім тих, які визначені законом.

Відповідно до п.п. 48 п. 4 Положення № 1052, ДСНС відповідно до покладених на неї завдань складає акти перевірок, приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки, інші обов`язкові для виконання розпорядчі документи, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту.

Вказаним положенням основним із завдань закріплено повноваження Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо звернення до адміністративного суду лише з питань застосування заходів реагування.

Верховний Суд у постанові від 23.01.2025 у справі № 520/16197/23, аналізуючи положення пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України в редакції Закону України від 06.10.2022 № 2655-ІХ, зробив висновок, що коло правовідносин, у яких територіальний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій може бути позивачем, хоча і розширилось, тобто перестало бути виключним, проте потребує чіткої кореляції із положенням закону, який би передбачив відповідний випадок, за якого Державна служба України з надзвичайних ситуацій може подати до суду позовну заяву. Іншими словами, у чинній редакції пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України окреслена прив`язка правової підстави звернення до суду із нормою закону, і лише за її наявності Державна служба України з надзвичайних ситуацій може набути статусу позивача.

З аналізу повноважень Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Верховний Суд у згаданій вище постанові виснував, що законодавець у відповідних профільних нормативно-правових актах не наділив Державну службу України з надзвичайних ситуацій правом на звернення до суду із позовом щодо приведення у стан готовності захисних споруд та відповідно правом на оскарження бездіяльності балансоутримувачів щодо допущеного неналежного стану таких захисних споруд.

Отже з вищевикладеного слідує, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій та її територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов`язання щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисних споруд цивільного захисту у якості позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.02.2024 у справі №580/4578/22, від 14.11.2024 у справі № 160/14510/22, від 06.12.2024 у справі № 160/8894/22, від 23.01.2025 р. у справі №520/16197/23, від 24.01.2025 р. у справі №520/13228/2, від 24.01.2025 р. у справі №520/30126/23, від 24.01.2025 р. у справі №400/9970/23.

Щодо обсягу повноважень Білгород-Дністровської районної військової адміністрації суд зазначає таке.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.

На виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, Президентом України видано Указ від 24.02.2022 № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій».

В п. 2 Указу № 68/2022 від 24.02.2022 зазначено утворити на базі існуючих районних державних адміністрацій відповідні районні військові адміністрації. У зв`язку з утворенням районних військових адміністрацій відповідні районні державні адміністрації та голови таких адміністрацій набувають статусу відповідних районних військових адміністрацій та начальників таких військових адміністрацій.

Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», районна, обласна військові адміністрації здійснюють на відповідній території повноваження, віднесені до їхньої компетенції цим Законом, а також у разі прийняття Верховною Радою України за поданням Президента України рішення, передбаченого частиною третьою статті 10 цього Закону, або у разі тимчасової окупації або оточення адміністративного центру області повноваження із: прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів (п.8).

З положень ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» вбачається вичерпний перелік повноважень, наданих військовим адміністраціям, повноваження на звернення до суду із позовними вимогами про зобов`язання вчинити дії, спрямовані на приведення у стан готовності захисної споруди цивільного захисту у цій статті відсутні.

За таких обставин Білгород-Дністровська районна військова адміністрація не є особою, якій належить право вимоги за позовом до суб`єкта господарювання про визнання протиправною бездіяльності щодо приведення в стан готовності захисту споруди цивільного захисту.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що прокурором у позовній заяві визначено органи, в особі яких він звернувся до суду з цим позовом, які не мають права на звернення до суду з ним.

За правилами процесуального закону відсутність визначених законом підстав для звернення до суду прокурора має наслідком повернення позовної заяви позивачеві.

Однак такі процесуальні дії суд може вчиняти лише на стадії відкриття провадження.

Якщо відповідні обставини виявлено на стадії судового розгляду або після ухвалення судового рішення, то процесуальним наслідком відсутності підстав для здійснення представництва інтересів держави є залишення позовної заяви без розгляду (п. 1 ч. 1 ст. 240 КАС України).

Аналогічного висновку щодо процесуальної можливості залишення позовної заяви без розгляду у справах, провадження у яких відкрито за відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, дійшов Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі № 826/15794/17.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 260/4199/22 від 03 березня 2025 року було надано оцінку зазначеним обставинам та зроблено висновок, що за правилами процесуального закону відсутність визначених законом підстав для звернення до суду прокурора має наслідком повернення позовної заяви позивачеві.

З урахуванням вище встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позову керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Керуючись ст. ст. 240, 243, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Білгород-Дністровської районної військової адміністрації до Татарбунарської міської ради про визнання протиправною бездіяльності Татарбунарської міської ради у вигляді незабезпечення готовності захисної споруди цивільного захисту № 59642, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18а, до використання за призначенням та зобов`язати Татарбунарську міську раду вчинити дії, спрямовані на приведення у стан готовності захисну споруду цивільного захисту № 59642, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Робоча, 18а, з метою використання її за призначенням у відповідності до «Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту», затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України.

Суддя О.А. Вовченко