Справа № 280/1520/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Справа № 280/1520/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати щомісячної суми пенсійних коштів позивача, нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 30.12.2020 року по 30.09.2024 року та виплачених разом в сумі 100 984,13 грн, у жовтні 2024 року.

- визнати дії відповідача стосовно запровадження окремого порядку поновлення пенсії позивачки, не встановленого в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - протиправними та скасувати протокол/розрахунок №96 від 05.01.2023 та позначку особливостях пенсійної справі позивачки не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі;

- визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо не зарахування стажу роботи 7 років 4 місяці 9 днів та заробітної плати Відповідача відповідно до трудової книжки та довідок про заробітну плату №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 30.12.2020 року з урахуванням у стаж роботи додаткових 7 років 4 місяці 9 днів, а саме періоди роботи з 27.12.1968 по 12.05.1969; з 21.06.1972 по 07.05.1975; з 03.06.1975 по 05.06.1976; з 18.05.1969 по 06.06.1972 та з урахуванням даних по заробітній платі позивача відповідно до довідок №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021 виданих ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» , з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачу, усунутись від опрацювання справи позивача в режимі макетної обробки, з врахуванням виплачених сум та з урахуванням компенсації втрати частини доходів;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на щомісячну суму пенсійних коштів позивачки, нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 30.12.2020 року по 30.09.2024 року та виплачених разом в сумі 100 984,13 грн, із затримкою у жовтні 2024 року, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Меламедом В.Б., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03.12.2020 серія АА №1065114.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.07.2000 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі № 280/3403/22 відповідача зобов`язано призначити позивачу пенсію з 30.12.2020. В межах встановленого судового контролю за виконанням рішення суду від 10.10.2022 по справі №280/3403/22, зі звіту відповідача від 29.08.2024 позивач дізнався, що відповідач на виконання рішення суду призначив пенсію позивачу з 31.12.2020 та запровадив стосовно неї окремий порядок відновлення пенсійної виплати пенсія розрахована без осучаснення на момент виплати та має позначку «Не підлягають МП. Призначення за рішенням суду в твердому розмірі». Крім того, відповідач не зарахував до стажу роботи позивачки 7 років 4 місяці 9 днів та здійснив обрахунок пенсії без врахування довідок про заробітну плату позивача. Позивач наголошує на тому, що жодним нормативним актом не передбачено відокремленого порядку розрахунку пенсії за минули час, у зв`язку з чим вважає дії відповідача протиправними. Крім того зазначає, що наслідками такого протиправного втручання, є нарахування пенсії позивачу в значно меншому розмірі, актуальному не на дату нарахування її до фактичної виплати, а на іншу, значно ранішу дату, без урахування індексації та масових перерахунків пенсій, що унеможливлює нарахування пенсії позивачки в розмірі, в порядку та у спосіб передбаченому в Законі, на момент її нарахування до фактичної виплати. Також, представник позивача вважає, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати щомісячної суми пенсійних коштів позивача, нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 30.12.2020 по 30.09.2024 року та виплачених разом у сумі 100984,13, з затримкою у жовтні 2024 року. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

22.04.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. Представник позивача 03.10.2024 звернувся до відповідача на ВЕБ-портал із заявою довільної форми про надання йому інформації стосовно дати призначення пенсії, іншої інформації, та копій документів з пенсійної справи позивача. Водночас відповідач листом від 31.10.2024 №0800-0202-8/99428 надіслав копії запитуваних документів та надав роз`яснення щодо викладених представником позивача питань. Зважаючи на те, що представник позивача не звертався із відповідною заявою про перерахунок пенсії, як того вимагає Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - Порядок 22-1), а відповідач не розглядав відповідну заяву по суті та не приймав жодного рішення щодо перерахунку пенсії, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, на виконання рішення суду від 10.10.2022 у справі №280/3403/22 Управлінням було призначено пенсію позивачу з 30.12.2020. Розмір пенсійної виплати позивача було обчислено із заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 (врахована нулями, оскільки в матеріалах електронної пенсійної справи будь-які довідки про заробітну плату до 01.07.2000 відсутні), з 01.07.2000 по 30.09.2000 (за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) та з урахуванням страхового стажу 24 років 2 місяців (коефіцієнт страхового стажу - 0,24167). Під час обчислення пенсії була застосована середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2017, 2018 та 2019 роки 7763,17 грн. Обчислення розміру пенсії позивача здійснено згідно документів наявних в матеріалах електронної пенсійної справи. У відповідності до записів трудової книжки позивача до страхового стажу позивача відповідачем не зараховано: - період роботи позивача з 27.12.1968 по 12.05.1969 , оскільки у графі 4 трудової книжки «На підставі чого внесено запис/документ його дата і номер» не містить номер та дату наказу про прийом на роботу, та не містить номер наказу про звільнення; - період роботи позивача з 21.06.1972 по 07.05.1975, оскільки запис про роботу не містить назви організації, до якої прийнято на роботу; - період роботи позивача з 03.06.1975 по 05.06.1976, оскільки в графі 4 підстава про звільнення з роботи не містить номер. - період військової служби позивача з 18.05.1969 по 06.06.1972, оскільки в трудовій книжці в графі 4 відсутня підстава - номер військового квитка, а в матеріалах електронної пенсійної справи військовий квиток відсутній. Страховий стаж позивача відповідачем обчислений у кількості 24 роки 02 місяці , про що свідчить розрахунок стажу. Щодо періодів роботи з 27.12.1968 по 12.05.1969, з 21.06.1972 по 07.05.1975 та з 03.06.1975 по 05.06.1976 на Комунарському коксохімзаводі, які відповідачем не враховано до страхового стажу, відповідач листом від 29.11.2024 №0800-0202-8/109470 повідомив представника позивача про те, що не можливо зробити запити для підтвердження цього стажу, оскільки в трудовій книжці не вказано місто, в якому знаходиться це підприємство та інших даних, які могли б допомогти в пошуку адреси. З метою надання допомоги в отриманні довідки за період проходження позивачем строкової військової служби з 18.05.1969 по 06.06.1972 відповідачем зроблено запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 на який відповідача було повідомлено про те, що відомостей стосовно проходження строкової військової служби позивачем у ІНФОРМАЦІЯ_2 немає. Додатково відповідач зазначає, що долучені до звернення про призначення пенсії оригінали довідок про заробітну плату №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021, виданих ПрАТ «Полтавський гірничозбагачувальний комбінат», були повернуті відповідачем листом від 30.03.2021 №0800-0202-8/22847, так як були надані з порушенням вимог ст.44 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надані представником позивача, а не позивачем безпосередньо. Також відповідач зазначає, що перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду проведено у вересні 2024 року, а фактичну виплату заборгованості в сумі 100984,13 грн проведено у жовтні 2024, що свідчить про відсутність несвоєчасної (тобто відсутність затримки на один і більше календарних місяців) виплати суми пенсії з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. Звідси, підстави для застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (далі - Закон №2050-III) відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.

07.05.2025 представник позивача надав відповідь на відзив, в якій підтверджує викладені в позовній заяві аргументи. Вважає, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, жодним чином не спростовують доводів позову, а лише вказують на його обґрунтованість, на підставі чого, просить суд задовольнити вимоги позивача викладені в позовній заяві в повному обсязі.

На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком з 30.12.2020.

21.07.2000 позивач виїхав на постійне проживання до Ізраїлю.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі №280/3403/22 яке набрало законної сили 06.12.2022, зобов`язано Управління призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 30.12.2020 та здійснювати виплату на вказаний банківський рахунок.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.08.2024 у справі №280/5481/24 яке набрало законної сили 01.10.2024, зобов`язано Управління виплатити ОСОБА_1 недоотримані пенсійні кошти з 30.1.2020 по на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_2 в АТ "АКЦЕНТ-БАНК".

03.10.2024 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про надання інформації, на яку Управління листом від 31.10.2024 №0800-0202-8/99428 повідомило, що на виконання рішення суду від 10.10.2022 у справі №280/3403/22 Управлінням з 30.12.2020 було призначено позивачу пенсію, яка обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). Розмір пенсійної виплати позивача було обчислено із заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 (врахована нулями, оскільки в матеріалах електронної пенсійної справи будь-які довідки про заробітну плату до 01.07.2000 відсутні), з 01.07.2000 по 30.09.2000 (за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) та з урахуванням страхового стажу 24 років 2 місяців (коефіцієнт страхового стажу - 0,24167). Під час обчислення пенсії була застосована середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2017, 2018 та 2019 роки 7763,17 грн. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із трудовою книжкою з 27.12.1968 по 12.05.1969 (в графі 4 підстава про прийом не містить номер та дату, а про звільнення номер); з 21.06.1972 по 07.05.1975 (відсутня назва організації до якої прийнято на роботу, в графі 4 підстава про прийом та звільнення не містить номер); з 03.06.1975 по 05.06.1976 (в графі 4 підстава про звільнення не містить номер). Період військової служби з 18.05.1969 по 06.06.1972 (в трудовій книжці в графі 4 відсутня підстава номер військового квитка; в матеріалах електронної пенсійної справи військовий квиток відсутній). Зобов`язань щодо нарахування компенсації витрат частини доходів вищезазначеним рішенням суду на було покладено на Управління. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.08.2024 по справі №280/5481/24 доплату за період з 30.12.2020 по 30.09.2024 разом з основним розміром пенсії було нараховано на особовий рахунок позивача, відкритий в АТ «Акцент-Банк», в жовтні поточного року.

Згідно рішення від 05.01.2023 № 96 про перерахунок пенсії (дата перерахунку 30.12.2020) розмір пенсії позивача з 30.12.2020 по довічно становить 1769,00 грн. Вид перерахунку - "Згідно рішення суду", особливості - "не підлягають МП, признач. за ріш. суду у тверд.розм. з 30.12.2020 по довічно; ПРИЗНАЧЕННЯ ЗА РІШЕННЯМ СУДУ - з 30.12.2020 по довічно».

Позивач не погоджується з діями відповідача, внаслідок яких запроваджено окремий порядок поновлення та виплати пенсії, оспорює часткове не зарахування періодів роботи до страхового стажу, неврахування довідок про заробітну плату, також вважає, що має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон №1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як зазначено у статті 1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Положенням частини 2 ст. 5 Закону №1058-IV від 09.07.2003 визначено, що виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Умови призначення та розмір пенсії за віком визначено статтями 26, 27 Закону №1058-IV. В свою чергу, статтею 28 Закону №1058-IV врегульовано мінімальний розмір пенсії за віком.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Для пенсій, призначених після 1 січня 2018 року, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим цієї частини, виплачується після досягнення особою віку 65 років. До досягнення цього віку таким особам може бути призначена державна соціальна допомога на умовах і в порядку, визначених Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Згідно частини 3 статті 42 Закону № 1058-IV з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Також, частинами 1 та 2 статті 42 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" було виключено частину 1 статті 42 Закону № 1058-IV та викладено у новій редакції частину 2 статті 42 цього Закону.

Зокрема, положеннями абзаців 1 та 2 частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV (в редакції від 11.10.2017) було установлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Вказаним Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII було доповнено статтю 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII частиною 5, якою визначено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом України від 15.02.2022 № 2040-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства" було внесено зміни, серед іншого, до абзацу 1 частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV та передбачено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Одночасно Законом України від 15.02.2022 № 2040-IX було викладено у новій редакції частину 5 статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та установлено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, протягом усього періоду існування спірних у цій справі правовідносин, починаючи з 05.11.2015, норми Закону № 1058-IV у тій чи іншій редакції передбачали перерахунок раніше призначених пенсій з метою забезпечення купівельної спроможності пенсійних виплат.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Розділ XV Закону № 1058-ІV доповнено пунктом 4-3 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Також постановою Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій» у 2019 році від 20.02.2019 № 124 установлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-ІV затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019 № 124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-ІV (далі - Порядок № 124), яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-ІV.

01 квітня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», згідно пп. 1 п. 2 якої у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Також Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» № 127 від 22.02.2021, якою установлено, що у 2021 році перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.

У 2022 році відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» від 16.02.2022 № 118 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14.

Кабінетом Міністрів України у 2023 році також прийнято постанову «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» від 24.02.2023 №168, пунктом першим якої установлено, що з 01.03.2023 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 установлено, що з 1 березня 2024 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та яких враховується для обчислення пенсії у розмірі (7405,03*1,0796=7994,47).

Таким чином, з системного аналізу наведених норм суд робить висновок, що перерахунок пенсії на виконання рішення суду повинен був автоматично розрахувати пенсію позивача за матеріалами пенсійної справи, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму у відповідному році, з урахуванням масових перерахунків згідно з постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими відповідно до Порядку № 124 на виконання ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-ІV.

Водночас, відповідачем всупереч вказаним нормам законодавства не було проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням підвищень, індексації, передбачених Законом України.

Як встановлено судом з рішення від 12.06.2024 № 96 про перерахунок пенсії (дата перерахунку 30.12.2020), розмір пенсії позивача з 30.12.2020 по 31.12.2020 1769,00 грн, з 01.01.2021 по 28.02.2021 1769,00 грн, з 01.03.2021 по 30.06.2021 1769,00 грн, з 01.07.2021 по 30.11.2021 1854,00 грн, з 01.12.2021 по 31.12.2021 1934,00 грн, з 01.01.2022 по 30.06.2022 1934,00 грн, з 01.07.2022 по 30.09.2022 2100,00 грн, з 01.10.2022 по 30.11.2022 2327,00 грн, з 01.12.2022 по 31.12.2022 2393,00 грн, з 01.01.2023 по 28.02.2023 2393,00 грн, 01.03.2023 по 31.12.2023 2520,00 грн, 01.01.2024 по 29.02.2024 2520,00 грн, з 01.03.2024 по 31.03.2024 2725,00 грн, з 01.04.2024 по 18.12.2025 - 2725,00 грн, з 19.12.2025 довічно 2817,00 грн. Вид перерахунку - "Згідно рішення суду", особливості - "не підлягають МП, признач. за ріш. суду у тверд.розм. з 30.12.2020 по довічно; ПРИЗНАЧЕННЯ ЗА РІШЕННЯМ СУДУ - з 30.12.2020 по довічно».

При цьому, застосовуючи до пенсійних виплат позивача в графі "Особливості" позначку «не підлягає масовому перерахунку, призначені за рішенням суду в твердому розмірі», відповідачем на підтвердження своїх дій не надано рішення суду, згідно якого відповідача зобов`язано призначити пенсію позивачу в твердому розмірі.

Натомість, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 по справі № 280/3403/22, яке набрало законної сили 06.12.2022, зобов`язано Управління призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 30.12.2020 та здійснювати виплату на вказаний банківський рахунок.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач безпідставно провів перерахунок пенсії позивача у фіксованому розмірі.

Стосовно доводів відповідача, що позивач не звертався до нього із заявою встановленої форми про перерахунок пенсії, суд ставиться критично, оскільки з дня поновлення виплати пенсії на підставі рішення суду, позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України № 1058-IV, будь-яких обмежень його прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено.

Окрім того, в силу частини 2 статті 19 Конституції України виконання вимог закону, в тому числі щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача.

Таким чином, перерахунок пенсій повинен здійснюватися автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з підстав, визначених законом. Виконання вимог закону, в тому числі щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача.

Отже, позивач отримав право на поновлення пенсії за віком, відтак відповідач зобов`язаний це право реалізовувати шляхом проведення послідуючих перерахунків, незалежно від того, призначена пенсія за рішенням пенсійного органу чи за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає вимоги позову про визнання протиправними дій відповідача стосовно запровадження окремого порядку поновлення пенсії позивача.

Щодо не зарахування стажу роботи відповідно до трудової книжки та довідок про заробітну плату, суд зазначає таке.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи:

- період роботи позивача з 27.12.1968 по 12.05.1969, оскільки у графі 4 трудової книжки «На підставі чого внесено запис/документ його дата і номер» не містить номер та дату наказу про прийом на роботу, та не містить номер наказу про звільнення;

- період роботи позивача з 21.06.1972 по 07.05.1975, оскільки запис про роботу не містить назви організації, до якої прийнято на роботу;

- період роботи позивача з 03.06.1975 по 05.06.1976, оскільки в графі 4 підстава про звільнення з роботи не містить номер;

- період військової служби позивача з 18.05.1969 по 06.06.1972, оскільки в трудовій книжці в графі 4 відсутня підстава - номер військового квитка, а в матеріалах електронної пенсійної справи військовий квиток відсутній.

Страховий стаж позивача відповідачем обчислений у кількості 24 роки 02 місяці , про що свідчить розрахунок стажу.

Згідно записів трудової книжки позивача від 24.07.1968:

- 27.12.1968 прийнятий на Комунарський коксохімзавод;

- 12.05.1969 звільнений у зв`язку з призовом в Радянську Армію;

- з 18.05.1969 по 06.06.1972 проходив службу в Радянській Армії;

- 21.06.1972 прийнятий в цех слюсарем по ремонту обладнання 5 розряду;

- 07.05.1975 звільнений за власним бажанням;

- 03.06.1975 прийнятий на посаду слюсаря по ремонту металургійного обладнання 5 розряду;

- 05.06.1976 звільнений за власним бажанням.

Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93, № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Пунктом 2.1 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.8 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Аналогічні положення містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі-Інструкція №162), яка була чинною в частині спірного періоду.

Слід врахувати, що записи щодо прийняття та звільнення з роботи в оскаржуваний період, які містяться у вказаній трудовій книжці, засвідчені підписом уповноваженої особи, яка здійснила такий запис та печаткою підприємства та не містять виправлень або ознаки підчисток.

Суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, частина 3 статті 44 вказаного Закону наділяє органи Пенсійного фонду правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Разом із тим, відповідач не надав доказів вчинення відповідної перевірки відомостей трудової книжки позивача у разі наявності сумнівів в їх достовірності.

Суд вважає, що право позивача на пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією України, не може бути поставлено у залежність від дій чи бездіяльності осіб, уповноважених на внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки позивача.

Крім того, суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17.

Оскільки правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія, у разі сумніву в розмірі заробітної платні, яка враховується при обчисленні пенсії, відповідач мав право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19.09.2019 №686/21006/16-а.

Крім того, посилання представника відповідача у відзиві на те, що долучені до звернення про призначення пенсії оригінали довідок про заробітну плату №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021, виданих ПрАТ «Полтавський гірничозбагачувальний комбінат», були повернуті відповідачем листом від 30.03.2021 №0800-0202-8/22847, так як були надані з порушенням вимог ст.44 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надані представником позивача, а не позивачем безпосередньо, розцінюються судом критично.

Слід зазначити, що наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати/перерахунку пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, а тому існуючі загальні норми, на думку суду, не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів.

При цьому, суд вважає, що відповідні документи може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.

При цьому, відсутні підстави вважати спірні довідки такими, що містять недостовірні дані, оскільки вони містяться в матеріалах особової пенсійної справи позивача та не визнавались недійсними. Доказів зворотного Пенсійний орган під час розгляду справи не надав.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача вищенаведені періоди роботи відповідно до трудової книжки та не врахував довідки про заробітну плату №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021.

Щодо обраного позивачем способу захисту прав в цій частині правовідносин, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач призначив позивачу пенсії за віком за рішенням суду у твердому розмірі довічно, що свідчить про порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальше підвищення її розміру відповідно до приписів Закону № 1058-ІV.

При цьому, вказане призначення відбулось рішенням відповідача від 05.01.2023 №96, яке з вищенаведених підстав є необґрунтованим та таким, що не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст.2 КАС України.

Крім того, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 27.12.1968 по 12.05.1969; з 21.06.1972 по 07.05.1975; з 03.06.1975 по 05.06.1976; з 18.05.1969 по 06.06.1972 згідно трудової книжки від 24.07.1968 та не врахував надані представником позивача довідки про заробітну плату.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З системного аналізу положень КАС України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на характер допущених відповідачем порушень прав позивача, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є:

визнання протиправними дій відповідача стосовно запровадження окремого порядку поновлення пенсії ОСОБА_1 , не встановленого в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з установленням позначки в особливостях пенсійної справи ОСОБА_1 не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі;

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.01.2023 №96 про перерахунок пенсії позивача;

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи з 27.12.1968 по 12.05.1969; з 21.06.1972 по 07.05.1975; з 03.06.1975 по 05.06.1976; з 18.05.1969 по 06.06.1972 згідно трудової книжки від 24.07.1968 та не врахування довідок про заробітну плату №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021;

зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.12.1968 по 12.05.1969; з 21.06.1972 по 07.05.1975; з 03.06.1975 по 05.06.1976; з 18.05.1969 по 06.06.1972 згідно трудової книжки від 24.07.1968.

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 за період з 30.12.2020 з урахуванням даних по заробітній платі позивача відповідно до довідок №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021 виданих ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» та з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 30.12.2020 року з урахуванням у стаж роботи додаткових 7 років 4 місяці 9 днів, оскільки обчислення страхового стажу відноситься до компетенції органу Пенсійного фонду, і адміністративний суд не наділений повноваженнями перебирати на себе таку функцію, оскільки це не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Також безпідставними є позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням законодавства в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачу, оскільки між сторонами відсутній спір щодо застосування певної редакції нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача усунутись від опрацювання справи позивача в режимі макетної обробки, оскільки в позовній заяві такі позовні вимоги не знайшли свого обґрунтування, а тому є безпідставними.

За наведеного вище, суд дійшов висновку, що у вказаній частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Статтею 6 Закону №2050-ІІІ передбачено, що компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Відповідно до статті 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Отже, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду), а виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Суд наголошує, що виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу (заборгованості), отже, до виплати належних особі сум за рішенням суду, відсутня протиправність в діях відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсаційних виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2020 у справі №200/10820/19-а, від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, №818/1429/17 від 25.04.2019 та у справі №818/1393/17 від 12.11.2019, від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 року у справі № 220/11292/19-а, від 21 січня 2021 року у справі №160/35/20; від 21 грудня 2020 року у справі №520/2226/19; від 11 грудня 2020 року у справі № 200/10820/19-а, від 18 травня 2023 року у справі № 200/14129/19-а, від 20 квітня 2023 року у справі № 200/11746/19-а, від 24 січня 2023 року у справі № 200/10176/19-а, від 02 квітня 2024 року справа №560/8194/20, від 27 червня 2024 року у справі № 520/17342/18, від 31 липня 2024 року у справі №480/1704/19.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/3403/22, з урахуванням рішення суду у справі №280/5481/24, позивачу в жовтні 2024 року було виплачено доплату за період з 30.12.2020 по 30.09.2024 разом з основним розміром пенсії, яку нараховано на особистий рахунок позивача, відкритий в АТ «Акцент-банк».

Враховуючи зазначені вище норми, суд дійшов висновку, що оскільки непроведення виплати пенсії позивачу у належному розмірі відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, то виплати перерахованої пенсії мають проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.11.2021 у справі № 460/8138/20.

Доказів того, що при виплаті вказаного доходу, який виплачено позивачу з порушенням строку його виплати, відповідач здійснив нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу, до суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з виплатою в жовтні 2024 року із затримкою виплати пенсійних коштів за період з 30.12.2020 року по 30.09.2024 року, та кореспондуючі їм вимоги зобов`язального характеру.

Водночас, до суду не надано жодних доказів на підтвердження суми коштів, виплаченої із затримкою, а тому підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів саме на суму 100 984,13 грн у суду відсутні.

Крім того, безпідставними є вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням компенсації втрати частини доходів, зважаючи на задоволення судом позовних вимог, заявлених у цій справі, щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 27.12.1968 по 12.05.1969; з 21.06.1972 по 07.05.1975; з 03.06.1975 по 05.06.1976; з 18.05.1969 по 06.06.1972 до страхового стажу позивача та врахування даних по заробітній платі позивача відповідно до довідок №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021 виданих ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», оскільки обов`язок відповідача щодо виплати компенсації втрати частини доходів внаслідок виплати позивачу сум перерахованої пенсії на виконання рішення суду у цій справі виникне в день виплати основної суми доходу (заборгованості), а тому на даний час такі позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3875,84 грн.

Враховуючи висновок суду про наявність підстав для часткового задоволенні позовних вимог, з урахуванням положень частини 3 статті 139 КАС України, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2906,88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області стосовно запровадження окремого порядку поновлення пенсії ОСОБА_1 , не встановленого в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з установленням позначки в особливостях пенсійної справи ОСОБА_1 не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.01.2023 №96.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 27.12.1968 по 12.05.1969; з 21.06.1972 по 07.05.1975; з 03.06.1975 по 05.06.1976; з 18.05.1969 по 06.06.1972 згідно трудової книжки від 24.07.1968 та не врахування довідок про заробітну плату №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.12.1968 по 12.05.1969; з 21.06.1972 по 07.05.1975; з 03.06.1975 по 05.06.1976; з 18.05.1969 по 06.06.1972 згідно трудової книжки від 24.07.1968.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період, починаючи з 30.12.2020, з урахуванням даних про заробітну плату відповідно до довідок №03 від 04.01.2021, №1 від 13.01.2021, №2 від 13.01.2021, №3 від 13.01.2021 виданих ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», та з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області стосовно не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з виплатою в жовтні 2024 року із затримкою виплати пенсійних коштів за період з 30.12.2020 року по 30.09.2024 року на виконання рішення суду у справі №280/3403/22, з урахуванням рішення суду у справі №280/5481/24.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсійних коштів, нарахованих та виплачених на виконання рішення суду у справі №280/3403/22, з урахуванням рішення суду у справі №280/5481/24, за період з 30.12.2020 по 30.09.2024 року, виплачених у жовтні 2024 року, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III, за період з 30.12.2020 по жовтень 2024 року.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2906,88 грн(дві тисячі дев`ятсот шість гривень 88 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 19.06.2025.

Суддя М.О. Семененко