Справа № 128/1385/25
Суддя: Присяжний О. І.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/1385/25
провадження № 2-а/136/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2025 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Присяжного О.І.,

за участю секретаря судового засідання Мельник В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову № 460 від 28.01.2025 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, як винесену повторно за одне і те саме адміністративне правопорушення, а також закрити матеріали адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що це вже другий протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, складений за його неявку до ІНФОРМАЦІЯ_2 за тою самою повісткою № 323628 про виклик його на 16.10.2024 та друга постанова про притягнення його за те саме до адміністративної відповідальності.

Крім цього, в постанові про притягнення позивача до відповідальності зазначено, що він надав пояснення та визнав свою вину. Хоча це не відповідає дійсності бо ніяких пояснень він не надавав та свою вину не визнавав, а перше пояснення з приводу цієї справи надав лише 18.01.2025, коли був оповіщений поліцією про те, що він в розшуку і прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зазначив що вдруге притягується до адмінвідповідальності за одне те саме, начебто скоєне ним правопорушення.

Позивач зазначає, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли виписували йому повістки, складали протокол про адміністративне правопорушення добре знали, що він не є військовозобов`язаним, оскільки на підставі свідоцтва про хворобу № 45/523 (сенсорна приглухуватість 4 ст. на обидва вуха) та висновку ВЛК при ІІ відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що зроблено відмітку в військово-обліковому документі позивача.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.04.2025 матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, передано на розгляд Липовецького районного суду Вінницької області за підсудністю по місцю проживання позивача.

20.05.2025 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області позов ОСОБА_1 на постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення залишено без руху.

26.05.2025 на виконання вимог ухвали позивач усунув недоліки, на які вказав суд, а тому ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 27.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи за адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у якій було винесено постанову № 460 від 28.01.2025. Встановлено строк для надання відзиву та доказів до 04.06.2025.

Зважаючи на те, що відповідач не виконав вимоги ухвали суду від 27.05.2025 суд здійснює розгляд справи на підставі доказів поданих позивачем із позовною заявою.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до постанови № 460 від 28.01.2025, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення № 54 від 18.01.2024 громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підпункту 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р., а саме згідно повістки з Укрпошти № 323628 від 06.10.2024 мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 год. 00 хв. 16.10.2024, проте громадянин ОСОБА_1 не прибув за викликом, тому що не був сповіщений про наявність повістки. За даним випадком був складений протокол від 18.11.2024 за № 438. Але громадянин ОСОБА_1 був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_4 через повторне перебування в розшуку. Причина невідома. Станом на сьогодні громадянин ОСОБА_1 перебуває на розгляді регіональної комісії по стану здоров`я та має на рухах повістку на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 10.00 17.02.2025 з метою проходження ВЛК. Згідно наданих пояснень ОСОБА_1 свою вину у вчиненому порушенні не визнає.

За вказане діяння ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності проводився за його відсутності, примірник постанови вручено позивачу 08.04.2025, що підтверджується його особистим підписом у постанові про адміністративне правопорушення.

Окрім зазначеної постанови, позивачем до позовної заяви додано наступні документи:

- фотокопію повістки № 323628 від 06.10.2024 про виклик ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 16.10.2024 о 11:00 для уточнення даних (а.с. 4);

- фотокопію протоколу № 54 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 18.01.2025 у якому зазначено суть вчиненого позивачем адміністративного правопорушення про який зазначено вище. У протоколі зазначено про клопотання позивача розглянути справу за його відсутності, що засвідчено особистим підписом (а.с. 5-7);

- фотокопію письмових пояснень ОСОБА_1 від 18.01.2025 у яких він повідомляє, що 18.01.2025 йому зателефонувала поліція та повідомила що він в розшуку по не прибуттю за повісткою № 323628 від 06.10.2024. Раніше 18.11.2024 на нього був складений протокол № 438 по не прибуттю за вказаною повісткою. Вину не визнає. Цікавиться чому за один поступок має складені два протоколи (а.с. 11);

- фотокопію протоколу № 438 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 18.11.2024 у якому зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підпункту 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р., а саме згідно повістки з Укрпошти № 323628 від 06.10.2024 мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 год. 00 хв. 16.10.2024, проте громадянин ОСОБА_1 не прибув за викликом, тому що не був сповіщений про наявність повістки. У протоколі зазначено про клопотання позивача розглянути справу за його відсутності, що засвідчено особистим підписом (зворотна сторона а.с. 12-13);

- фотокопію постанови № 3272 від 19.11.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відповідно до якої згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення № 438 від 18.11.2025 громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підпункту 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р., а саме згідно повістки з Укрпошти № 323628 від 06.10.2024 мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 год. 00 хв. 16.10.2024, проте громадянин ОСОБА_1 не прибув за викликом, тому що не був сповіщений про наявність повістки, що є порушенням мобілізаційного законодавства (а.с. 14-15);

- фотокопію свідоцтва про хворобу № 45/523 відповідно до якої 07.06.2024 позаштатна постійно-діюча ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 провела огляд ОСОБА_1 та відповідно до якого на підставі ст. 36а графи ІІ Розкладу хвороб позивач непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с. 16);

- фотокопію військово облікового документа № виданого військовозобов`язаному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з відміткою Знято з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_6 07.06.2024 (а.с. 17).

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності зі законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 61 Конституції України передбачає заборону притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення більше одного разу.

Варто зазначити, що перше притягнення особи до відповідальності не може визнаватись незаконним з підстав, передбачених ст. 61 Конституції України, у разі повторного притягнення тієї ж особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке відбулося за часом пізніше.

Відтак, ключовим питанням, яке підлягає розв`язанню при вирішенні цієї справи є визначення обставин, за яких особа вважається притягнутою до відповідальності вперше.

В контексті обставин цієї справи слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 №9-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканність) зазначив, що поняття «притягнення до кримінальної відповідальності» не тотожне поняттю «кримінальна відповідальність», як і поняття «притягнення до юридичної відповідальності» не ідентичне поняттю «юридична відповідальність».

Норми Конституції України, зокрема, містять терміни: «за віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність» (частина друга статті 60); «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення» та «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер» (стаття 61); «особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом» (частина перша статті 63), «незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності» (частина друга статті 68); «за посягання на честь і гідність Президента України винні особи притягаються до відповідальності на підставі закону» (частина друга статті 105); «за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності» (частина п`ята статті 129). У контексті змісту положень названих статей Конституції України терміни «притягнення до юридичної відповідальності» та «юридична відповідальність» розмежовуються.

Притягнення до юридичної відповідальності передує юридичній відповідальності.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України в аспекті порушених у конституційному поданні Міністерством внутрішніх справ України питань положення частини третьої ст. 80 Конституції України розтлумачив так:

«1.1. Кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду.

1.2. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.»

У межах предмету розгляду цієї справи судом встановлено, що 18.11.2024 за неявку згідно повістки з Укрпошти № 323652 від 06.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 год. 00 хв. на 16.10.2024 стосовно ОСОБА_1 складено протокол № 438 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

На підставі протоколу № 438 від 18.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 год. 00 хв. 16.10.2024 згідно повістки з Укрпошти № 323628 від 06.10.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

В подальшому 18.01.2025 за неявку згідно повістки з Укрпошти № 323652 від 06.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 год. 00 хв. на 16.10.2024 стосовно ОСОБА_1 складено протокол № 54 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

На підставі протоколу № 54 від 18.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 год. 00 хв. 16.10.2024 згідно повістки з Укрпошти № 323628 від 06.10.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Крім того, ст. 268 КУпАП регламентовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зміст наведених норм права КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №824/1164/18-а, від 22 лютого 2022 року у справі № 260/511/19, від 18 травня 2022 року у справі №813/4354/17 та від 01 червня 2022 року у справі № 440/698/20.

Отже, судом встановлено подвійне притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення одного правопорушення, оскільки притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (притягнення до юридичної відповідальності передує юридичній відповідальності), тобто у цій справі притягнення до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП почалося з моменту складення 18.11.2024 протоколу № 438 та притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановою № 3272 від 19.11.2024, а отже оспорюваною постановою № 460 від 28.01.2025 позивача фактично повторно притягнуто до відповідальності за одне й те саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 год. 00 хв. 16.10.2024 згідно повістки з Укрпошти № 323628 від 06.10.2024, що заборонено статтею 61 Конституції України.

Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п. 110 рішення Великої палати Європейського суду з прав людини від 15.11.2016 у справі «А та Б проти Норвегії» зазначено: «Суд також переконливо підтвердив, що ст. 4 Протоколу № 7 не обмежується правом не бути покараним двічі, але поширюється і на право не піддаватися кримінальному обвинуваченню або засудженню двічі. Якби це було не так, то не було б необхідності використовувати слово «засуджений», а також слово «покараний», оскільки це було би дублюванням. Таким чином, Суд підтвердив, що ст. 4 Протоколу № 7 застосовується навіть коли людина була притягнута до відповідальності в провадженнях, які не призвели до визнання винним у вчиненні правопорушення.

Стаття 4 Протоколу № 7 містить три різних гарантії і встановлює, що за одне і те саме правопорушення ніхто не може бути (І) притягнутий до відповідальності, (ІІ) засуджений, і (ІІІ) покараний».

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 70, ч. 1, 2 ст. 71 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності своїх дій при винесенні постанови № 460 від 28.01.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з задоволенням позову, з ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 5, 6, 194, 211, 217, 246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 460 від 28.01.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень визнати неправомірною та скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів із дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ).

Суддя Олексій ПРИСЯЖНИЙ