Справа № 338/690/25
Суддя: Шишко О. А.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/690/25

18 червня 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Шишка О. А.,

з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 16 травня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 складено постанову №446, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. У постанові зазначено, що 25 листопада 2024 року о 09 год в особливий період, під час мобілізації він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних у строки, зазначені у повістці, чим порушив вимоги абз.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідальність за що передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП. Однак обставини, викладені в постанові, не відповідають дійсності. Зазначає, що не отримував повістку від 12.11.2024 року про явку 25.12.2024 року. Вказав, що 13.05.2025 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дізнався, що перебуває в адміністративному розшуку як порушник законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію через неявку на виклик. Однак жодних повісток він не отримував ні поштою, ні особисто, будь-якої інформації про направлення повістки та її вручення йому не надали. Тобто будь-яких доказів вчинення ним правопорушення не надано і у постанові на наявність таких не вказано. Оскільки у належний спосіб повістка йому не направлялася, і матеріали справи не містять належних доказів вчинення ним правопорушення, то оскаржувану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення вважає незаконною та просить її скасувати. Крім того вважає, що відповідачем пропущено строк притягнення його до адміністративної відповідальності.

02 червня 2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив від ІНФОРМАЦІЯ_1 на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити повністю. Вважає, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП від 16 травня 2025 №446 є правомірною, прийнятою згідно норм чинного законодавства. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 13.05.2025 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що дізнався, що перебуває у адміністративному розшуку. Під час звірки військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в розшуку як порушник військового обліку, оскільки не з`явився 25.11.2024 року за повісткою №1137970 від 12 листопада 2024 року, що направлялася йому через АТ «Укрпошта» рекомендованим листом. Будь яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття не надав. Тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. За таких обставин просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Вказав, що зареєстрований в с.Манява Івано-Франківського району Івано-Франківської області, однак фактично проживає в АДРЕСА_1 , де здійснює догляд за батьком, який є особою з інвалідністю другої групи. Вказану адресу ( АДРЕСА_1 ) він зазначив під час уточнення даних 12.07.2024 року. Уточнюючи дані, він також повідомив номер свого мобільного телефону. Тобто будь-яких перешкод викликати його у відповідача не було. Жодних повісток чи повідомлень від ІНФОРМАЦІЯ_1 чи від працівників пошти про надходження повістки він не отримував. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за неявку до відповідача є безпідставним. Будь-яких доказів, що він знав про необхідність явки за повісткою матеріали адміністративної справи не містять. Крім того вважає, що відповідачем пропущено строк притягнення його до адміністративно відповідальності, оскільки правопорушення не є триваючим, більше того з січня 2025 року він особисто звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання довідок, уточнення даних, де йому не повідомляли про порушення ним правил військового обліку. Тому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення щодо нього та провадження у справі закрити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив проводити розгляд справи без уповноваженого представника за наявними матеріалами справи та з урахуванням доводів, наведених у відзиві. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина 2 ст. 2 КАС України зазначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Як передбачено ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 252 КУпАП та ч. 1 ст. 90 КАС України орган (посадова особа) та суд оцінюють докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень має довести правомірність прийнятого ним рішення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У частині 3 ст. 210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно з ч. 1 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" затверджений постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій Указом Президента України N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 N 65/2022 "Про загальну мобілізацію" на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації. Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що постановою №446 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 16.05.2025 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У постанові вказано, що ОСОБА_1 перебуває у розшуку як порушник законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оскільки не з`явився вчасно за повісткою №1137970 від 12.11.2024 року, виписаною на 25.11.2024 року на 09.00 год. 21.11.2024 року зазначена повістка повернулася у зв`язку з відсутністю одержувача (а.с.9-11).

У матеріалах справи є копія повістки №1137970 від 12.11.2024 року про виклик ОСОБА_1 на 09 год 25.11.2024 року для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Богородчани) за адресою АДРЕСА_2 (а.с.38-39).

Як видно з перевірки статусу поштового відправлення 772, поштове відправлення надійшло до відділення селища Богородчани 21.11.2024 року і того ж дня - 21.11.2024 року було направлено відправнику через відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.41).

Відповідно до п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 270 від 15 березня 2009 року, рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК".

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Відповідачем не надано доказів, що на поштовому конверті відправлення 772, був наявний номер мобільного телефону позивача, що унеможливлює належне повідомлення позивача про очікування на нього поштового відправлення з повісткою.

Водночас, в матеріалах справи міститься витяг з додатку "Резерв+" позивача ОСОБА_1 , в якому вказаний його номер мобільного телефону. При цьому, жодних доказів сповіщення позивача за наявним номером телефону про надходження рекомендованого листа - суду не надано.

Таким чином, вказане підтверджує те, що ОСОБА_1 не міг знати про направлення йому повістки з вимогою прибути 25.11.2024 року до відповідача. Зазначена обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того суд вважає обґрунтованим твердження позивача про пропуск відповідачем строку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Частиною 7 ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення №446 від 16.05.2025 року, ОСОБА_1 не прибув 25.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повісткою №1137970 від 12.11.2024 року. Оскільки ОСОБА_1 не прибув за повісткою у визначений час, а саме 25 листопада 2024 року о 09 годині, то строк притягнення його до адміністративної відповідальності у даній справі слід рахувати саме з цієї дати. Більше того, після 25.11.2024 року ОСОБА_1 прибував до відповідача 27.01.2025 року, що підтверджується витягом з журналу отримання довідок про відстрочку (а.с.85) та є свідченням того, що він не ухилявся від явки до органу ТЦК та СП . Отже, розглядаючи 16 травня 2025 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 і накладаючи адміністративне стягнення відповідач діяв поза межами строків притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП суд розглядає дану категорію справ у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та наділений повноваженнями згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, скасувати постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд приходить до переконання, що постанову №446 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 16.05.2025 року винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 242 - 246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Постанову №446 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 28.03.2025 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий О. А. Шишко