Справа № 140/6970/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6970/24 пров. № А/857/33169/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Смокович В.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 13 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 17.01.2024, та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області здійснити призначення та виплату позивачці пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 17.01.2024;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про незарахування до загального страхового стажу позивачки періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 06.02.1992 по 16.06.1992, з 16.06.1992 по 20.04.1994, з 20.04.1994 по 25.08.1998 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV;

зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати позивачці до загального страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 06.02.1992 по 16.06.1992, з 16.06.1992 по 20.04.1994, з 20.04.1994 по 25.08.1998 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 у справі №140/6970/24 ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження позов було задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 06.02.1992 по 16.06.1992, з 16.06.1992 по 20.04.1994, з 20.04.1994 по 25.08.1998 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати позивачці до загального страхового стажу періоди роботи з 06.02.1992 по 16.06.1992, з 16.06.1992 по 20.04.1994, з 20.04.1994 по 25.08.1998 згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже й не може впливати на її особисті права. Оскільки пенсійний орган не надав доказів, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки, то суд прийшов до переконання, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивачки з 06.02.1992 по 16.06.1992, з 16.06.1992 по 20.04.1994, з 20.04.1994 по 25.08.1998 та зобов`язав такий зарахувати.

Разом із тим, оскільки ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивачки, не приймало рішення про відмову зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи, то правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог відсутні.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області по відмові у призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 17.01.2024, та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 17.01.2024, то у цій частині позову суд відмовив, оскільки ОСОБА_1 як особа, якій вже було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, визначених статтею 13 Закону 1788-XII, не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що спірні періоди роботи позивачки до загального страхового стажу можливо зарахувати при підтвердженні відповідними документами (довідками, виписками із наказів про прийом та звільнення з роботи та інше).

При цьому зазначає, що при призначенні пенсії до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи:

з 06.02.1992 по 16.06.1992, оскільки в запису при працевлаштуванні відсутня назва підприємства, на яке працевлаштовано позивача, що суперечить вимогам Інструкції № 162;

з 16.06.1992 по 20.04.1994, оскільки відсутній наказ про прийняття на посаду, що суперечить вимогам Інструкції № 58;

з 20.04.1994 по 25.08.1998, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою, що суперечить вимогам Інструкції № 58.

Таким чином, на твердження скаржника, підстав для зарахування до загального страхового стажу позивачки вказаних періодів немає.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-ІV). До цього часу позивачка отримувала пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ). Такі обставини підтверджуються рішенням пенсійного органу від 24.12.204648 та розрахунком пенсії позивачки.

17.01.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області щодо переведення з пенсії за віком (на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку по Списку №2) на пенсію за віком (на загальних умовах відповідно до статті 26 Закон № 1058-ІV).

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке розглянуло заяву позивачки та при розрахунку пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, при обчисленні її розміру враховано середній заробіток за 2018 - 2020 роки, що підтверджується і розрахунком заробітку для обчислення пенсії.

Наведене також підтверджується листом ГУ ПФУ у Волинській області, у якому вказано, що за результатами проведення перерахунку пенсії щодо звільнення з 31.12.2023 розмір пенсійної виплати заявниці складає 3331,06 грн, обчислений із страхового стажу 32 роки 1 місяць 11 днів, (коефіцієнт стажу визначено в розмірі 0,32083), та середньомісячного заробітку 9 519,67 грн, взятого за періоди роботи з 01.07.2000 по 30.11.2021 (обчисленого відповідно до пункту 1 статті 40 Закону №1058-ІV з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2018-2020 роки 9 118,81 грн, коефіцієнт заробітку 1,04396).

Листом від 27.05.2024 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у відповідь на запит позивачки повідомило, що при призначенні пенсії до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 06.02.1992 по 16.06.1992, оскільки в запису при працевлаштуванні відсутня назва підприємства на яке працевлаштовано ОСОБА_1 , що суперечить вимогам Інструкції № 162; з 16.06.1992 по 20.04.1994, оскільки відсутній наказ про прийняття на посаду, що суперечить вимогам Інструкції № 58; з 20.04.1994 по 25.08.1998, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою, що суперечить вимогам Інструкції № 58. Зарахувати вищезазначені періоди роботи до загального страхового стажу можливо при підтвердженні відповідними документами (довідками, виписками із наказів про прийом та звільнення з роботи та інше).

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційним судом встановлено, що спір у цій справі стосується, зокрема, незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивачки періодів роботи з 06.02.1992 по 16.06.1992, з 16.06.1992 по 20.04.1994, з 20.04.1994 по 25.08.1998 з підстав недоліків оформлення записів у трудовій книжці.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як слідує із записів трудової книжки позивачки, ОСОБА_1 з 06.02.1992 по 16.06.1992 ОСОБА_1 працювала техпрацівником у Ківерцівській районній раді; з 16.06.1992 по 20.04.1994 техпрацівником у районній державній адміністрації; з 20.04.1994 по 25.08.1998 техпрацівником управління сільськогосподарської державної адміністрації.

При цьому судом встановлено, що у шостому номері запису, зробленого 06.02.1992, зазначено «Прийнята по переводу на посаду техпрацівниці п.5 ст. 36 КЗпП» та наявний підпис заступника голови райвиконкому, а також відтиск Ківерцівської районної Ради (арк. спр. 46), що спростовує твердження ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відсутність назви підприємства на яке працевлаштовано позивачку.

Щодо періоду роботи з 16.06.1992 по 20.04.1994, у якому на думку відповідача відсутній наказ про прийняття на посаду, суд першої інстанції звернув увагу на те, що 16.06.1992 позивачка звільнена з посади техпрацівника у зв`язку із переводом у місцеву державну адміністрацію. Запис зроблений на підставі розпорядження від 16.06.1992 №37-к. Цього ж дня ОСОБА_1 прийнята по переводу на посаду техпрацівника районної державної адміністрації.

Вівдтак, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що розпорядження від 16.06.1992 №37-к достатньо для підтвердження факту прийняття на роботу у районну державну адміністрацію.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що певні недоліки трудової книжки, як-от відсутність печатки у записі про звільнення, не може бути підставою для виключення певних періоду роботи з трудового стажу позивачки.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивачки з підстав недоліків трудової книжки.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови іншої позовної вимоги відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування судового рішення немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі №140/6970/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк