Справа № 160/911/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2025 рокуСправа №160/911/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
1. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2021 року по 2023 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.08.2023 року;
2. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2021 р., 2022 р., 2023 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 27.08.2023 року;
3. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливого важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 01.08.2023 року по 14.08.2023 року;
4. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливого важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 01.08.2023 року по 14.08.2023 року;
5. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за весь період проходження служби у ЗСУ відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178 «Про Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» у розмірі 26 789,61 грн.;
6. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за весь період проходження служби у ЗСУ відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178 «Про Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» у розмірі 26 789,61 грн.;
7. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому щодо не отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 за 2023 рік;
8. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 за 2023 рік;
9. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення військовослужбовця за період з 2021 р., 2022 р., 2023 р. з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 р., 01.01.2022 р. та 01.01.2023 p.;
10. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення військовослужбовця відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01.01.2021 року по 27.08.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 р., 01.01.2022 р., 01.01.2023 р. та відповідного тарифу коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_1 . Він вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача йому з 01.01.2021 року по 27.08.2023 року грошове забезпечення було виплачено не у повному розмірі. Також, відповідачем не виконано наказ командира ВЧ № НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.08.2023 р. №186, а саме: не виплачено грошову компенсацію за додаткову відпустку передбачену ст.77-2 КЗпП України та ст.16-2 Закону України «Про відпустки» за 2021 р., 2022 р., 2023 р. в кількості 42 доби, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливого важливого завдань у розмірі 65% посадового окладу за період 01.08.2023 р. по 14.08.2023 р., грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно за весь період проходження служби у ЗСУ у розмірі 26 789,61 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік. Він неодноразово звертався до відповідача стосовно не виконання наказу командира ВЧ № НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.08.2023 р. №186, але відповіді не отримував. Вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом за захистом своїх прав та майнових інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року позовна заява залишена без руху через невідповідність вимогам ст.161 КАС України, та надано позивачу строк десять днів для усунення недоліків, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з обґрунтуванням причин пропуску строку та доказів, що підтверджують причини такого пропуску.
Ухвалою суду від 04.03.2025 року заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом - задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено строк звернення до суду з позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. У задоволенні клопотання позивача про залучення Міністерства оборони України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача відмовлено. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду, 26.03.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2021 р. по 2023 р., виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.08.2023 р. зазначено наступне. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.08.2023 р. майстер-сержанта ОСОБА_1 відповідно до п.2 ч.4 ст.25 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу виключено зі списків особового складу військової частини. Наказом зазначено виплатити грошову компенсацію за додаткову відпустку, передбачену ст.77-2 КЗпП України та ст.16-2 Закону України Про відпустки за 2021, 2022, 2023 роки в кількості 42 доби (14 х 3). Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.11.2024 р. № 324 внесено зміни до наказу № 186 від 27.08.2023 р. за яким зазначено, що відповідно до розділу 32 пункту 1 наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 р. виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені у запас за підпунктом а (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 календарних роки. Також зазначено виплати грошову компенсацію за додаткову відпустку, передбачену ст.77-2 КЗпП України та ст.16-2 Закону України Про відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023 роки в кількості 56 діб (14 х 4). Відповідно до розрахунково-платіжної відомості на виплату грошового забезпечення у серпні 2023 року станом на 15.08.2023 р. позивачу нараховано 47 819,75 грн. компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості на виплату грошового забезпечення у листопаді 2024 року станом на 18.11.2024 р. позивачу нараховано 48 689,20 грн. компенсації за невикористані відпустки. Щодо ненарахування та невиплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливого важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 01.08.2023 р. по 14.08.2023 р. вказано, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.08.2023 р. № 186 майстер-сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та зазначеним наказом зазначено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 1 по 14 серпня 2023 року. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості на виплату грошового забезпечення у серпні 2023 року станом на 15.08.2023 р. позивачу нараховано премію з урахуванням 486% місячного грошового та надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 1 по 27 серпня 2023 року, а саме: 13 799,26 грн. премії та 3 513,40 грн. надбавки у розмірі 65% посадового окладу.
Стосовно ненарахування та невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за весь період проходження служби у ЗСУ відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 р. № 178 у розмірі 26 789,61 грн. відповідачем зазначено, що ВЧ НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_3 згідно із директиви Міністра оборони України № Д-321/10/дск від 03.02.2023 р. Розпорядник коштів третього рівня реалізує свої функції через фінансово-економічний орган ВЧ НОМЕР_3 . Загальне керівництво спільним фінансовим господарством здійснює командир ВЧ НОМЕР_3 , який реалізовує свої функції з ведення спільного фінансового господарства через бухгалтерську службу. Бухгалтерська служба підпорядковується командиру ВЧ НОМЕР_3 . Безпосереднім керівником бухгалтерської служби є начальник фінансово-економічної служби головний бухгалтер ВЧ НОМЕР_3 . ВЧ НОМЕР_1 вжила усіх необхідних заходів для нарахування грошової компенсації, що реалізувалось у видані наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.08.2023 р. № 186 про нарахування для виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Станом на 25.03.2025 р. дані щодо проведення виплат грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ВЧ НОМЕР_3 , у військовій частині НОМЕР_1 , відсутні. Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за відповідності військовослужбовця визначеним окремим дорученням Міністра оборони України у 2023 році умовам. Установлено, що протягом 2023 року позивач рапорт щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з наведенням відповідних підстав для їх виплати не подав, а тому у відповідача не виникло правових підстав для розгляду відповідного питання та виплати такої. Позовні вимоги в частині здійснення перерахунку грошового забезпечення позивачу за період з 20.05.2023 р. по 27.08.2023 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи є також безпідставними, оскільки у ВЧ НОМЕР_1 відсутні правові підстави для їх перерахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим до ВЧ НОМЕР_1 особова справа позивача з ВЧ НОМЕР_4 не надходила, а наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.11.2024 р. № 324 останньому виплачено одноразову грошову допомогу при звільнені у запас в розмірі 50% місячного грошового забезпечення лише за три календарних роки. Так як у ВЧ НОМЕР_1 відсутня інформація про те, що позивач при попередньому місці військової служби (чи прирівняної до неї) не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". До ВЧ НОМЕР_5 вже надходила заява з проханням провести відповідні нарахування та виплати. Відповідачем надано відповідь, що при наданні доказів про те, що до звільнення з військової служби 27.08.2023 р., позивач раніше не отримував одноразову грошову допомогу, установлену вказаним Законом він може скористатися зазначеним правом, завернувшись до ВЧ НОМЕР_1 . Крім того відповідач вказує, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду. За таких обставин, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 02.05.2025 року витребувано від ВЧ НОМЕР_4 по адміністративній справі №160/911/25 належним чином завірену копію усіх матеріалів особової справи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_6 ), а також відомості та підтверджуючі документи щодо отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в 2023 році з ВЧ НОМЕР_4 .
Ухвалою суду від 02.05.2025 року продовжено строк розгляду цієї справи до 29.05.2025 року.
До суду 28.05.2025 року від позивача надійшли пояснення, в яких вказано, що наказ командира ВЧ НОМЕР_2 від 27.08.2023 року № 186 не виконаний, грошову компенсацію та інші матеріальні кошти він не отримував.
02.06.2025 року до суду від ВЧ НОМЕР_4 надійшли пояснення в яких вказано, що наказом командира ВЧ НОМЕР_7 від 04.07.2019 року №132, старшого прапорщика ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_4 . Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_4 від 26.03.2023 року №87, майстер-сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 17.03.2023 року № 88-РС, було зараховано у розпорядження командира НОМЕР_8 інженерного батальйону, про що справу та посаду здав і був направлений для подальшого проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Проте, позивач вибув до ВЧ НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, про що ВЧ НОМЕР_4 направила його особову справу до ВЧ НОМЕР_1 . Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби позивача, зазначено, що така виплата виплачується у разі звільнення, а не переведення до іншого місця служби, а тому ВЧ НОМЕР_4 не здійснювала таку виплату.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.04.2023 р. по 27.08.2023 р. проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_9 .
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 р. №34 майстер-сержанта служби за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 17.03.2023 року №88-РС, який був зарахований в розпорядження командира НОМЕР_8 інженерного батальйону, та призначений наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.04.2023 року №22-РС на посаду командир інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС-169147А, який прибув з ВЧ НОМЕР_4 - 01.04.2023 року, вважати що з 01.04.2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою з посадовим окладом 3 260 грн. на місяць, тарифний розряд-10, шпк "головний сержант".
Вислуга років станом на 29.03.2023 року становить: 20 років 3 місяці 19 днів. Пільгова: 3 роки 1 місяць 14 днів. Загальна: 23 роки 5 місяців 4 дні.
Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок загальні результати служби в розмірі 486% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась.
Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік не отримував.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не отримував.
Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався.
Ввідний інструктаж пройдено згідно із наказом МОУ "Про затвердження Положення проведення навчання з питань охорони праці та порядку допуску до військової служби у Збройних Силах України" від 29.09.2014 р. №688 розділу VI п.1, п.3.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2023 р. №186 майстер-сержанта ОСОБА_1 , командира інженерного взводу інженерної роти ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу": нижчепойменованих осіб рядового складу звільненого з військової служби наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 25.07.2023 року №239-РС: у відставку за підпунктом "з" (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) вважати, що справи та посаду здав і направити для зняття з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27.08.2023 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Вислуга років у Збройних Силах України станом на 27.08.2023 року становить: календарна 20 років 08 місяці 16 днів, пільгова 3 років 1 місяць 14 днів, загальна 23 роки 9 місяців 30 днів.
Виплатити грошову компенсацію за додаткову відпустку передбачену ст.77-2 КЗпП України та ст16-2 Закону України «Про відпустки» за 2021, 2022, 2023 роки в кількості 42 доби (посвідчення НОМЕР_10 від 39.12.2020 р).
Виплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 01 по 14 серпня 2023 року:
Щорічна основна відпустка за 2020 рік надавалась терміном 15 діб.
Щорічна основна відпустка за 2021 рік використана в повному обсязі.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік надавалась терміном 20 діб.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась. компенсувати за використану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 25 діб.
Компенсувати за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 30 діб.
Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік отримав (наказ командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 01.05.2023 року №64.
Виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за весь період проходження служби у Збройних Силах України відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 р. №178 «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної транспорту, Державної служби спеціального зв?язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» у розмірі 26 789,61 грн.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції №260 за 2023 рік не отримував.
Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.11.2024 № 324 внесено зміни до наказу № 186 від 27.08.2023 р. за яким зазначено, що відповідно до розділу 32 пункту 1 наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 р. виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені у запас за підпунктом а (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) в розмірі 50% місячного
грошового забезпечення за три календарних роки. Також зазначено виплати грошову компенсацію за додаткову відпустку, передбачену ст.77-2 КЗпП України та ст.16-2 Закону України Про відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023 роки в кількості 56 діб.
Судом також встановлено, що 12.08.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про невиконання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2023 р. №186.
Заява позивача від 12.08.2024 року була направлена на юридичну адресу відповідача засобами поштового зв`язку - 12.08.2024 року. Однак, відповідь відповідача на дану заяву позивачу не надходила.
07.10.2024 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про невиконання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2023 р. №186.
Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення, то суд зазначає, що під час відкриття провадження у справі судом була надана оцінка підставам поважності пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Згідно із п.8 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі, якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 р. №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно із п.12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
За приписами п.14 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз.1).
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (абз.2).
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз.3).
Крім того, відповідно до п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, послужному в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Так, зазначену виплату грошової компенсації за додаткову відпустку, передбачену ст.77-2 КЗпП України та ст.16-2 Закону України Про відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023 роки в кількості 56 діб відповідно до розрахунково-платіжної відомості на виплату грошового забезпечення у листопаді 2024 року станом на 18.11.2024 р. та довідки про заробітну плату від 24.03.2025 р. №1473 позивачу нараховано та виплачено у розмірі 48 689,20 грн.
З огляду на зазначене, відповідачем не допущено протиправної бездіяльності, що полягає у невиплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2021 року по 2023 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.08.2023 року.
Щодо ненарахування та невиплати позивачу щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливого важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 01.08.2023 року по 14.08.2023 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року № 260 (далі - Порядок) визначено пунктом 4, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.
Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Суд зауважує, що відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2023 р. №186 позивачу вказано виплатити щомісячну премію за особистий внесок в загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 01 по 14 серпня 2023 року.
Відповідачем до суду надано розрахунково-платіжну відомість на виплату грошового забезпечення генералам, офіцерам, прапорщикам та військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 у серпні 15.08.2023 р. відповідно до якої премію 486% позивачу нараховано у розмірі 13 799,26 грн., а надбавку 65% йому нараховано у розмірі 3513,40 грн.
Також, відповідачем надано реєстр на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям у вересні за серпень 2023 року у розмірі 120 864,07 грн.
Доказів, які б спростували вказане до матеріалів справи не надано.
За таких обставин, відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливого важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 01.08.2023 року по 14.08.2023 року, у зв`язку з чим похідна вимога зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливого важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу за період з 01.08.2023 року по 14.08.2023 року задоволенню не підлягає.
Стосовно нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за весь період проходження служби у ЗСУ відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178 «Про Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» у розмірі 26 789,61 грн., суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (в подальшому - Порядок № 178).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пункт 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 р. № 232, визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови КМУ від 16.03.2016 р. №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно". Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 29.08.2019 року у справі № 2040/7697/18 та від 30.07.2020 року у справі №820/5767/17.
В свою чергу доказів нарахування та виплати позивачу грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно суду відповідачем не надано.
В матеріалах справи також наявне звернення позивача до відповідача від 12.08.2024 року та 07.10.2024 року щодо невиконання наказу від 27.08.2023 р. №186 разом з фіскальними чеками як доказами направлення. Відповідач не заперечив отримання ним відповідного звернення, також останній висловлював заперечення проти цієї частини позовних вимог, а саме: ВЧ НОМЕР_1 вжила усіх, необхідних заходів для нарахування грошової компенсації, що реалізувалось у видані наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.08.2023 р. № 186 про нарахування для виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Станом на 25.03.2025 р. дані щодо проведення виплат грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ВЧ НОМЕР_3 , у ВЧ НОМЕР_1 - відсутні.
Із урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за весь період проходження служби у ЗСУ відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178 «Про Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» у розмірі 26 789,61 грн. та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за весь період проходження служби у ЗСУ відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178 у вказаному розмірі 26 789,61 грн. обґрунтовані, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.
Щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 за 2023 рік, суд вказує на таке.
Відповідно до пункту 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника, та рішення про її надання приймається на підставі поданої військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Крім того, з витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2023 р. №186 вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачувалась.
Також, доказів звернення до командування із відповідною заявою/рапортом та доказів виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань під час проходження військової служби, позивачем не надано.
Зважаючи на ту обставину, що під час розгляду адміністративної справи не установлений факт звернення позивача з відповідним рапортом, у ВЧ НОМЕР_1 не виникло обов`язку здійснювати виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки право ініціювати виплату вказаного виду забезпечення належить виключно військовослужбовцю, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Стосовно нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення військовослужбовця відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01.01.2021 року по 27.08.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 р., 01.01.2022 р., 01.01.2023 р. та відповідного тарифу коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів, суд зазначає на итаке.
Згідно із частиною першої - третьої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - постанова № 704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року.
Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
За приписами пункту 2 вказаної постанови, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатком 1 до зазначеної постанови визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Згідно із приміткою 1 Додатку 1 до постанови № 704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Посадові оклади осіб рядового, сержантського і старшинського (осіб рядового і молодшого начальницького) складу установлюються за 1-12 розрядами. Посадові оклади за окремими посадами осіб рядового, сержантського і старшинського (осіб рядового і молодшого начальницького) складу понад 12 тарифний розряд визначаються керівниками державних органів (примітка 2 до Додатку 1 вказаної постанови).
Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до постанови № 704).
Розмір окладу за військовим званням військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) визначається шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний тарифний коефіцієнт, установлений у додатку 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (зі змінами) (пункт 1 глави 1 розділу II Інструкції № 558).
21.02.2018 р. КМУ прийняв постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Отже, станом на 01.03.2018 р. пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
Отже, зміни до пункту 4 постанови № 704, які були внесені пунктом 6 постанови №103, з 29.01.2020 р. не підлягають застосуванню.
Таким чином, до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18) слід застосовувати положення пункту 4 постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили постановою КМУ №103.
Разом з тим, в контексті змісту вказаного пункту 4 постанови № 704, суд зауважує, що згідно із пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Суд вважає за необхідне зазначити, що під час розв`язання правової колізії між нормами пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ та пунктом 4 постанови № 704, у редакції до внесення змін постановою № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 постанови № 704 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно із якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 р. № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи пункту 4 постанови № 704, у редакції до внесення змін постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови КМУ № 704, суд не знаходить правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 по справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3, відповідно до яких: "За змістом пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року".
З огляду на викладене, суд вважає, що згідно із постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Отже, з 29.01.2020 року, а саме, з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18, виникли правові підстави для перерахунку грошового забезпечення виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Разом з тим, Верховний Суд у постановах від 19.10.2022 року у справі № 400/6214/21, від 11.09.2022 року у справі №500/1813/21, покликаючись на раніше сформовані висновки Верховного Суду у постанові від 02.08.2022 року у справі №440/6017/21 у подібних спірних правовідносинах зазначив, що наголошуючи, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
До того ж, Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 р. № 2017-III (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основи державних соціальних гарантій.
У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону №2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною 2 статті 92 Конституції України, виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Слід зазначити, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018 року - 1 762 гривень.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі: з 1 січня 2 102 гривень, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі: з 1 січня 2 270 гривень. Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі: з 1 січня 2 481 гривень. Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі: з 1 січня 2 684 гривень.
Отже, з огляду на збільшення розміру прожиткового мінімуму з 01.01.2020 р., а в подальшому з 01.01.2021 р., з 01.01.2022 р. та з 01.01.2023 р. відповідно до законів про Державний бюджет на відповідні роки, позивач мав право на перерахунок грошового забезпечення з урахуванням нових (збільшених) розмірів прожиткового мінімуму.
Водночас, суд враховує, що 12.05.2023 року КМУ прийнято постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704» (далі - постанова №481), яка набрала чинності 20.05.2023 р. та якою по іншому врегульовані спірні правовідносини.
Пунктом 1 постанови №481 приписано скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою КМУ від 21.02.2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Також пунктом 2 указаної постанови внесено зміну до пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Викладення пункту 4 постанови №704 у згаданій редакції та встановлення фіксованої суми, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 р., свідчить про наявність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період до 20.05.2023 р.
Суд зауважує, що вимоги позивача зобов`язати відповідача перерахувати за період з 01.01.2021 року по 31.03.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 р., 01.01.2022 р., 01.01.2023 р. та відповідного тарифу коефіцієнту задоволенню не підлягають з огляду на те, що відповідно до наказу командира відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 р. №34 майстер-сержанта служби за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 17.03.2023 року №88-РС, який був зарахований в розпорядження командира НОМЕР_8 інженерного батальйону, та призначений наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.04.2023 року №22-РС на посаду командир інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС-169147А, який прибув з ВЧ НОМЕР_4 , з 01.04.2023 року.
При цьому, відповідачем не заперечуються доводи позивача про те, що в період з 01.04.2023 року по 20.05.2023 року при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням було застосовано прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 р.
За таких обставин, суд вважає, що позивачу мали бути проведенні нарахування та виплата за період з 01.04.2023 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням виплачених сум.
Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-XII (в редакції чинній, на дату звільнення позивача 27.08.2023 р.) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до положень п.2, 3 розділу XXXII Порядку № 260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Пунктом 7 розділу XXXII Порядку № 260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Із процитованого видно, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, у разі звільнення з військової служби за віком, виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Так спірним є питання чи набув при попередньому звільненні позивач право на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом №2011-XII.
Зокрема, відповідач наполягає на тому, що до ВЧ НОМЕР_1 особова справа майстер-сержанта ОСОБА_1 з ВЧ НОМЕР_4 не надходила, а наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.11.2024 р. № 324 виплачено одноразову грошову допомогу при звільнені у запас в розмірі 50% місячного грошового забезпечення лише за три календарних роки, оскільки у ВЧ НОМЕР_1 відсутня інформація про те, що при попередньому місці військової служби (чи прирівняної до неї) не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом №2011-XII.
Так, від ВЧ НОМЕР_4 надійшли пояснення в яких вказано, що наказом командира ВЧ НОМЕР_7 від 04.07.2019 року №132, старшого прапорщика ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_4 . Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_4 від 26.03.2023 року №87, майстер-сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 17.03.2023 року № 88-РС, було зараховано у розпорядження командира НОМЕР_8 інженерного батальйону, про що справу та посаду здав і був направлений для подальшого проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Проте, ОСОБА_1 вибув до ВЧ НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, про що ВЧ НОМЕР_4 направила його особову справу до ВЧ НОМЕР_1 . Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби майстер-сержанта ОСОБА_1 , зазначено, що така виплата виплачується у разі звільнення, а не переведення до іншого місця служби, а тому ВЧ НОМЕР_4 не здійснювала таку виплату.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, загальна вислуга років на час звільнення позивача становила 23 роки 09 місяців 30 днів, з них календарна: 20 років 08 місяців 16 днів; пільгова: 03 роки 01 місяць 14 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.
Оскільки, на попередньому місці військової служби позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом №2011-XII. Суд вважає, що ненарахування та невиплата відповідачем позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби порушує право останнього на отримання такої одноразової допомоги, встановлене ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Правова позиція щодо застосування приписів ч.2 ст.15 Закону №2011-XII неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 року у справі №806/2104/17, від 24.11.2020 року у справі № 822/3008/17, від 21.04.2021 року №380/2427/20.
Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити частково позовну заяву з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача судові витрати, відповідно до ст.139 КАС України, не стягуються.
У період з 02.06.2025 року по 15.06.2025 року суддя Кучма К.С. перебував у щорічній відпустці, у зв`язку з чим рішення ухвалено у перший робочий день - 16.06.2025 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за весь період проходження служби у Збройних Силах України відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178 «Про Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» у розмірі 26 789,61 грн.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за весь період проходження служби у Збройних Силах України відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178 «Про Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» у розмірі 26 789,61 грн.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.04.2023 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період з 01.04.2023 року по 19.05.2023 року, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошової допомоги на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Судовий збір не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма