Справа № 300/1052/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/1052/24 пров. № А/857/14908/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Микитин Н.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 21 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ) щодо призупинення виплати позивачу пенсії,

- зобов`язати відповідача поновити виплату позивачу пенсії з часу її припинення, а саме з 19.06.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 у справі №300/1052/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним дії ГУ ПФУ щодо призупинення ОСОБА_1 з 01.09.2023 виплати дострокової пенсії за віком.

Зобов`язано відповідача продовжити з 01.09.2023 нараховування і виплату позивачу дострокової пенсії за віком на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 19.06.2023 та рішення № 49 про призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішенням від 26.06.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, як учаснику бойових дій, при страховому стажі 26 років 1 місяць з 19.06.2023 в розмірі 7682,58 грн, виплата пенсії проводилась у червні 2023.

Разом із тим, Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат соціальних послуг, житлових субсидій та пільг проводилась перевірка правильності призначення пенсій, за наслідками якої встановлено масовий характер внесення до трудових книжок громадян недостовірних записів про роботу в МП Карпати та ПТВП Тамі.

Так, ОСОБА_1 відсутній у звітах за найманих працівників МП Карпати, які подавались керівником МП Карпати до Пенсійного фонду. Інформація про найманих працівників МП Карпати в період з 01.01.1998 по 31.12.1998 та з 01.01.2002 по 31.12.2003 в Головному управлінні відсутня.

Окрім того, відповідно до Акту перевірки документів для підтвердження даних про стаж роботи ОСОБА_1 встановлено, що первинні документи (накази та відомості нарахування заробітної плати) за період з 06.04.1993 по 16.06.2000 року на ПТВП Тамі відсутні.

Водноча судом не у повній мірі здійснено аналіз записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 . Зокрема, згідно із записом за № 4 трудової книжки позивача (сторінка 2-3) ОСОБА_1 прийнятий на роботу шофером в ПТВП Тамі. Згідно із записом за № 7 трудової книжки позивача ( сторінка 6-7 ) ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням з 16.06.2000, однак запис про звільнення засвідчено підписом директора і печаткою МП Карпати. Таким чином, при розрахунку страхового стажу позивача без врахування даних трудової книжки НОМЕР_1 , стаж роботи позивача складатиме 12 років, що є менше необхідного (25 років). Тому вважає, що ГУ ПФУ правомірно призупинило виплату пенсії позивачу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, згідно із нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням пенсійного органу № 49 від 26.06.2023 ОСОБА_1 було призначено з 19.06.2023 дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій, згідно із нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до протоколу про призначення пенсії страховий стаж позивача становить 26 років 1 місяць 2 дні.

Також відповідно до матеріалів справи ГУ ПФУ видано довідку від 31.08.2023 за №0900-0604-5/42421 про те, що МП Карпати ( ) перебувало на обліку в органах Пенсійного фонду України з 26.03.1993 по 30.10.2001. Інформація про найманих працівників МП Карпати () в період з 01.01.1998 по 31.12.1998 та з 01.01.2002 по 31.12.2003 в Головному управлінні відсутня.

Відповідачем листом від 20.09.2023 повідомлено позивача про призупинення виплати раніше призначеної дострокової пенсії за віком та зазначено, що за результатами перевірки записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи: з 27.10.1986 по 16.03.1993 на Лісокомбінаті Осмолода; з 06.04.1993 по 21.08.1996 в ПТВП ТАМІ; з 29.08.1996 по 16.06.2000 та з 08.07.2000 по 22.03.2001 в МП Карпати викликають сумнів, а при перерахунку пенсії без врахування цих періодів позивач не набуває права на пенсію у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із призупиненням виплати вже призначеної пенсії, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як слідує з матеріалів справи, 19.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ від 26.06.2023 позивачу призначено дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій, згідно норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом із тим, як слідує з листа ГУ ПФУ від 20.09.2023 позивачу призупинено виплату раніше призначеної дострокової пенсії за віком та зазначено, що за результатами перевірки записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи: з 27.10.1986 по 16.03.1993 на Лісокомбінаті Осмолода; з 06.04.1993 по 21.08.1996 в ПТВП ТАМІ; з 29.08.1996 по 16.06.2000 та з 08.07.2000 по 22.03.2001 в МП Карпати, викликають сумнів, а при перерахунку пенсії без врахування даних періодів позивач не набуває права на пенсію у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини 1 статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 у справі №243/5451/17, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

З аналізу положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Оскільки позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав для цього в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ГУ ПФУ щодо припинення виплати позивачу пенсії, призначеної рішенням ГУ ПФУ № 49 від 26.06.2023, яке у встановленому порядку скасоване не було, є неправомірними, а тому суд першої інстанції підставно зобов`язав відповідача поновити позивачу виплату пенсії.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі №300/1052/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар