Справа № 320/23037/24
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Зараз-5", про визнання протиправним та нечинним рішення,

В С Т А Н О В И Л А

Позивачі звернулися до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, в якому просили визнати протиправним та нечинним рішення відповідача від 29.09.2022 №361 "Про встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються ТОВ "Управляюча компанія "ЗАРАЗ-5" на опалювальний період 2022/2023 років" з моменту його прийняття.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року позов залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення відповідача не втратило чинність та продовжує свою дію, а тому у суду першої інстанції не було підстав для залишення позову без розгляду.

Інші позивачі, відповідач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не подавали.

В суді першої інстанції позиція відповідача обґрунтовувалась тим, що оскаржуваний акт на момент подання позову вже був не чинним і не може бути оскарженим та скасованим в судовому порядку відповідно до ст.264 КАС України.

Третя особа в суді першої інстанції також звертала увагу, що оскаржуваний нормативно-правовий акт є нечинним.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги введення в Україні воєнного стану, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням від 29.09.2022 №361 "Про встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються ТОВ "Управляюча компанія "ЗАРАЗ-5" на опалювальний період 2022/2023 років" (а.с.25-26 т.1) встановлено ТОВ "Управляюча компанія "ЗАРАЗ-5" одноставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії споживачам на території села Чайки Бучанського району Київської області по вулиці Лобановського Валерія та іншим споживачам, а саме:

- для споживачів/населення житлових будинків, розташованих по вулиці Лобановського Валерія в селі Чайки Бучанського району Київської області - 2187,48 грн/1 Гкал з ПДВ;

- для бюджетних установ/організацій та релігійних установ/організацій - 3581,06 грн/1 Гкал з ПДВ;

- для інших споживачів на території села Чайки Бучанського району Київської області по вулиці Лобановського Валерія - 6989,00 грн/1 Гкал з ПДВ.

Згідно з п.3 рішення у відповідності до роз`яснення Міністерства розвитку громад та території України №7/10.2/8416-22 від 25.08.2022, відповідно до вимог пункту 1 постанови КМУ від 29.04.2022 №502 та статті 1 Закону №2479 встановлено в опалювальному періоді 2022/2023 років тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, що застосовуватимуться до відповідної категорії споживачів на рівні тарифів, що застосовувалися до споживачів станом на 24.02.2022, а саме:

- для споживачів/населення житлових будинків, розташованих по вулиці Лобановського Валерія в селі Чайки Бучанського району Київської області - 2070,70 грн/1 Гкал з ПДВ;

- для бюджетних установ/організацій та релігійних установ/організацій на території села Чайки Бучанського району Київської області по вулиці Лобановського Валерія - 3407,40 грн/1 Гкал з ПДВ;

- для інших споживачів на території села Чайки Бучанського району Київської області по вулиці Лобановського Валерія - 6403,89 грн/1 Гкал з ПДВ.

Вважаючи наведене рішення незаконним, позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, дійшов висновку, що спірний нормативно-правовий акт втратив чинність, а тому позивачі пропустили строк звернення до суду з позовом про оскарження спірного рішення, який в силу вимог статті 264 КАС України дорівнює строку чинності нормативно-правового акта, позовну заяву слід залишити без розгляду.

За наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначаються ст.264 КАС України.

В силу п.2 ч.1 ст.264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частинами 2, 3 ст.264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові від 13 березня 2019 року у справі №712/8985/17, дія нормативно-правового акта має вплив на права та обов`язки осіб, на яких поширюється його дія, як на дату набрання чинності актом, так і упродовж перспективної дії цього документа. Суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких, з погляду суб`єкта правовідносин, відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

Дія нормативно-правового акта є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акта.

Факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акта може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акта.

Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акта необхідно брати до уваги таке:

- багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) нормативно-правового акту;

- дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом;

- дата факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто - коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

- чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача);

- чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду;

- коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний нормативний акт на момент подання позову був нечинним, оскільки ним був встановлений тариф на теплову енергію на опалювальний період 2022/2023 років, тобто чітко визначений строк дії цього рішення, який завершився станом на момент подання до суду даного позову - 21.02.2024.

Колегія суддів погоджується, що механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води визначено Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 (далі - Порядок №869).

Згідно з пунктом 5 цього Порядку визначені у ньому терміни вживаються у такому значенні:

- базовий період - календарний рік, який передує планованому періоду;

- одноставковий тариф на теплову енергію - вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) відповідної якості, що реалізується споживачам, визначена як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування, постачання, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку і не розподілена на умовно-змінну та умовно-постійну частини тарифу;

- планований період - період тривалістю 12 місяців, на який формуються та встановлюються тарифи (з 1 жовтня до 30 вересня, а для суб`єктів господарювання, що вперше встановлюють тарифи, - інший період, узгоджений з уповноваженими органами, тривалістю 12 місяців);

- строк дії тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води - період часу, на який уповноваженим органом встановлено тарифи та протягом якого такі тарифи застосовуються до споживачів.

Пунктом 11 Порядку №869 визначено, що з метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, перегляд тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та їх структури здійснюється уповноваженим органом кожного року (до початку опалювального періоду) за заявою ліцензіата (суб`єкта господарювання).

З наведеного вбачається, що тариф на теплову енергію формується та встановлюється на планований період (з 1 жовтня до 30 вересня, а для суб`єктів господарювання, що вперше встановлюють тарифи, - інший період, узгоджений з уповноваженими органами, тривалістю 12 місяців) та переглядається кожного року.

В той же час, встановлення нормативно-правовим актом певних тарифів, які діють в межах визначеного строку жодним чином не впливають на чинність відповідного нормативно-правового акту.

Прийняття Борщагівським сільським головою Бучанського району Київської області розпоряджень від 17.10.2022 №229 "Про початок опалювального сезону 2022/2023 рр." та від 29.03.2023 №47 "Про закінчення опалювального періоду на 2022/2023 на території Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області" лише визначають дату початку та завершення опалювального періоду на 2022/2023 в межах відповідної територіальної громади та не мають жодного впливу на сам факт чинності рішення Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 29.09.2022 №361.

Так, 20.10.2023 виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області було прийнято рішення №601 "Про встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються ТОВ "Управляюча компанія "ЗАРАЗ-5" на опалювальний період 2023/2024 років".

Разом з тим, наведене рішення відповідача не містить жодних норм, які б передбачали втрату чинності спірним рішенням, яким встановлювався одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються ТОВ "Управляюча компанія "ЗАРАЗ-5" на опалювальний період 2022/2023 років.

Колегія суддів звертає увагу, що припинення дії нормативно-правового акта - це момент, з якого він перестає впливати на права, обов`язки чи законні інтереси осіб, тобто стає неможливою реалізація приписів, що в ньому містяться. Підстави припинення його дії можуть поділятися на фактичні та юридичні. Фактичне припинення чинності нормативно-правових актів відбувається саме собою, автоматично, у зв`язку з настанням певного факту або юридичної події, пов`язаних з його виконанням (реалізацією), і тому немає потреби в спеціальному волевиявленні або виданні адміністративного акта, спрямованого на їх припинення. Натомість, підставами припинення нормативно-правовим актом чинності може бути: його виконання (реалізація); припинення дії адміністративного акта у зв`язку із закінченням строку його чинності; відкликання (скасування, визнання нечинним) нормативно-правового акта органом, що його видав; г) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта в судовому порядку.

Законодавчо визначено обмежений перелік обставин, за якими нормативно-правовий акт втрачає чинність.

Так, в силу ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Конституційний Суд України у рішення від 16.04.2009 №7-рп/2009, проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп надано роз`яснення стосовно порядку набрання чинності нормативно-правовими актами та зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.03.2023у справі №640/6699/20 викладено правовий висновок, що одна норма може спричиняти недійсність іншої; в цьому випадку «недійсна» норма втрачає чинність остаточно, вона залишається нечинною навіть після втрати чинності норми, яка її «витіснила».

Тобто, відповідна норма має або скасовувати попередню норму (нормативно-правовий акт може бути визнано нечинним відповідним суб`єктом нормотворення шляхом прийняття нового нормативно-правового акту), або заміняти таку норму (у випадку, якщо новий нормативно-правовий акт по новому регулює ті самі відносини за той самий період між тими самими суб`єктами).

В той же час, з матеріалів справи не вбачається наявності обставин, з яким законодавство України пов`язує втрату чинності нормативно-правовим актом.

Ні спірним рішенням відповідача, ні іншими нормативно-правовими актами не визначається строку дії (чинності) рішення Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 29.09.2022 №361.

Жодне із досліджених судом першої інстанції рішень не скасовує, не визнає нечинним та не замінює визначені оскаржуваним рішенням відповідача положення, якими встановлено одноставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються ТОВ "Управляюча компанія "ЗАРАЗ-5" на опалювальний період 2022/2023 років.

Наведене свідчить про відсутність підстав вважати, що рішення Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 29.09.2022 №361 втратило чинність.

Також колегія суддів вважає слушним покликання апелянта на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №1440/2398/18, який досліджуючи питання щодо втрати чинності нормативно-правового акту органу місцевого самоврядування за попередній період внаслідок прийняття нового-нормативно-правового акта, який регулює правовідносини в новому періоді вказав: «…наступне прийняте радою рішення про встановлення ставок із зазначеного податку на відповідний базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року не є підставою для визнання таким, що втратило чинність рішення про встановлення ставок податку за попередній рік».

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване у цій справі рішення було чинним на момент звернення позивачів до суду, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позову без розгляду, з підстав втрати чинності оскаржуваним нормативно-правовим актом.

Дія нормативно-правового акта, має вплив на права та обов`язки осіб, на яких поширюється його дія, як на дату набрання чинності актом, так і упродовж перспективної дії цього документа. Суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких, з погляду суб`єкта правовідносин, відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

У разі, коли суб`єкт правовідносин оскаржує нормативно-правовий акт по спливу певного проміжку часу від дати набрання ним чинності, але який є чинним, діючим і обов`язковий до застосування на час звернення суб`єкта правовідносин до адміністративного суду із позовною заявою, то звернення до суду такого суб`єкта не повинно розцінюватися як здійснене з порушенням порядку та строків, передбачених статтею 122 КАС України, оскільки вимога про порушення права негативною триваючою дією чинного нормативного-правового акта, яка для суб`єкта правовідносин є реальною, актуальною, об`єктивно обґрунтованою і шкідливою хоча б на етапі звернення до суду про його оскарження, не може визнаватись такою, що подана з пропуском строків звернення за захистом порушеного права.

Слушність і обґрунтованість вимог апелянта про застосування ретроспективного підходу і визнання нормативно-правового акту нечинним з певного часу або події є питаннями підставності і достовірності заявлених вимог, які мають досліджуватися у межах розгляду позову по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 826/5493/16, від 13 березня 2019 року у справі №712/8985/17, від 18 липня 2019 року у справі № 826/16725/17, від 15 квітня 2020 року у справі №1440/2398/18, від 14 лютого 2024 року у справі №640/19446/20.

Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.05.2021 у справі № 826/16053/16, відповідно до якого право позивача на розгляд його позову по суті та оцінка правомірності нормативно-правового акта, чинного на момент звернення з позовом, враховуючи положення пункту «б» частини 1 статті 238, частини 3 статті 264, частини 2 статті 265 КАС України, охоплює собою безумовний обов`язок суду оцінити всі мотиви такого позову та, відповідно, оскаржуваний нормативно-правовий акт на предмет його відповідності статті 2 КАС України, застосувавши ефективний спосіб захисту прав позивача.

Наведене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції щодо недотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправним та нечинним прийнятого відповідачем рішення від 20.09.2022 №361 "Про встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, які надаються ТОВ "Управляюча компанія "ЗАРАЗ-5" на опалювальний період 2022/2023 років".

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.243, 264, 308, 311, 315, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови виготовлено 17 червня 2025 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма