Справа № 950/465/25
Суддя: Стеценко В. А.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 950/465/25
Номер провадження 2-а/950/13/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Стеценка В. А.,

секретаря судового засідання Радковської О.В.

у справі за адміністративним позовом адвоката Страшенко Анни Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення;

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою в порядку, передбаченому КАС України, мотивуючи свої вимоги тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 16.01.2025 року винесено постанову № СУ/14/2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КпАП України не перебування на обліку військовозобов`язаних в особливий період.

Позивач не згоден з даною постановою тому його представник звернулася до суду та просила визнати протиправною та скасувати дану постанову, провадження у справі закрити та стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

В судове засідання позивач не з`явився, а його представник підтримала позовні вимоги в повному обсязі та мотивувала їх тим, що 19.08.2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було виключено з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п.п. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинного на момент виключення позивача з військового обліку), як раніше засудженого до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину або особливо тяжкого злочину.

Станом на 04.01.2025 року (на день складення адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 ) засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину або особливо тяжкого злочину як підстава для виключення з військового обліку відсутня.

Проте, п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містить чітко визначений перелік категорій громадян, які підлягають взяттю на військовий облік і серед цього переліку відсутні громадяни, які були виключені з військового обліку раніше.

Тому, представник позивача в судовому засіданні наполягала на тому, що ОСОБА_3 є виключеним з військового обліку, 04.01.2025 року був повторно взятий на військовий облік незаконно, не є військовозобов`язаним та не підлягає притягненню до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України.

Також вона обгрунтувала свої вимоги тим, що адміністративний протокол був розглянутий у відсутності притягнутого, не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи, оскільки нею як адвокатом Звоновського Б.А. подавалось відповідачу клопотання про перенесення цього розгляду з 16.01.2025 року на іншу дату з поважних причин, внаслідок чого вона не мала можливості цього дня брати участь у розгляді протоколу і відповідно не повідомила цю дату розгляду протоколу самому ОСОБА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 про те, що розгляд протоколу буде здійснено 16.01.2025 року теж повідомлений не був.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання теж не з`явився, у наданих суду відзиві та клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи це їх необґрунтованістю та безпідставністю, вважає винесену постанову № СУ/14/2025 законною, а свої процесуальні дії вчиненими відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначив, що:

Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487 затверджено «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Порядок) разом із додатками до нього, в тому числі додатком № 2 - «Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Правила).

Згідно п.п. 1 п. 1 Правил призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Згідно п. 19 Порядку призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 210 КУпАП за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку настає адміністративна відповідальність.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 19.08.2020 року позивач був виключений з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на момент виключення з військового обліку), як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ (набрав законної сили 18.05.2024), статтю 37 вищевказаного Закону викладено в новій редакції, і пункт 6 частини 6 даної статті, що передбачав виключення раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину або особливо тяжкого злочину з військового обліку в цьому Законі відсутній.

Таким чином, з 18.05.2024 дана підстава для виключення з військового обліку втратила чинність і військовозобов`язані, які станом на 17.05.2024 року були виключені з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 «Про військовий обов`язок і військову службу», тепер підлягають взяттю на військовий облік.

Дотримання Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» поширюється на позивача, а він є суб`єктом адміністративної відповідальності за їх порушення.

04.01.2025 року під час особистої явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ), позивача було взято на військовий облік військовозобов`язаних за місцем його проживання - до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) і складено адміністративний протокол за не перебування на обліку військовозобов`язаних в особливий період.

Про дату час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (09.01.2025 об 11-30 год, АДРЕСА_2 ) позивач був повідомлений належним чином, що

підтверджується його особистим підписом у протоколі про адміністративне правопорушення від 04.01.2025.

09.01.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 від представника ОСОБА_1 - адвоката Страшенко А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вищевказане клопотання було розглянуто начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 і задоволено, про що 10.01.2015 р. направлено повідомлення на електронну адресу офіційного представника позивача - адвоката Страшенко А.В., вказану в клопотанні як адреса для листування позивача.

Проте, адвокат 15.01.2025, повторно подала клопотання до ІНФОРМАЦІЯ_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що тепер вона не зможе бути присутньою під час розгляду адміністративної справи 16.01.2025 об 11-30.

Документів, підтверджуючих поважність причини відсутності адвоката до клопотання додано не було. Про те, що сам позивач не зможе бути присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у клопотанні не було зазначено.

На думку відповідача, всупереч нормам законодавства, адвокат на власний розсуд штучно створила обставини - не повідомила позивача про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (16.01.2025 11-30 год) і станом на момент розгляду протоколу ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі свого боку, виконав усі вимоги законодавства щодо належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи та розглянув його в строк, визначений ст. 277 КПК України, а позивач не був позбавлений передбачених Конституцією України та КУпАП прав, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання.

16.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було розглянуто протокол № СУ/14/ 2025 та винесено постанову № СУ/14/2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

З паспорта, картки (а.с. 8-10), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

З тимчасового посвідчення військовозобов`язаного (а.с. 11-12), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 зарахований в запас 22.07.2020 року згідно ст. 18 п. 1 пп. 6 Закону України «ПВОіВС» (засуджений), а 19.08.2020 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі ст. 37 п. 6 пп. 6 Закону України «ПВОіВС».

З військово-облікового документу «Резерв +», дійсного до 16.07.2025 року (а.с. 13), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,проживаючий по АДРЕСА_1 не є військовозобов`язаним згідно постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_8 ( ОСОБА_4 ).

З протоколу (а.с. 14, 49), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 04.01.2025 року складено протокол, про те, що о 09 год. 40 хв. 04.01.2025 року під час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 було встановлено, що ОСОБА_1 станом на 04.01.2025 не став на облік військовозобов`язаних, чим порушив вимоги абз. 1, 6 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 1 пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, тобто вчинив триваюче адміністративне правопорушення.

З клопотання (а.с. 15, 50), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що 09.01.2025 адвокат Страшенко А.В. на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 подала клопотання про перенесення розгляду адміністративної справи за ч. 3 ст. 210 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення № СУ/14/2025), у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні.

З клопотання, облікової картки (а.с. 18, 52-53), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 16.01.2025 адвокат Страшенко А.В. на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 подала клопотання про перенесення розгляду адміністративної справи за ч. 3 ст. 210 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення № СУ/14/2025), призначеного на 11 год. 30 хв. 16.01.2025, у зв`язку з сімейними обставинами.

З виписки (а.с. 21), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 з 06.01.2025 по 10.01.2025 знаходився на амбулаторному лікуванні в КНП СОР «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» з діагнозом ГРЗ, ринофарингіт.

З постанови (а.с. 23), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 16.01.2025 року винесено постанову № СУ/14/2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КпАП України.

З листа (а.с. 51), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що 10.01.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив адвоката Страшенко А.В. про відкладення розгляду адміністративної справи за ч. 3 ст. 210 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення № СУ/14/2025) на 11 год. 30 хв. 16.01.2025, про що просив її повідомити ОСОБА_1 .

З листа (а.с. 68-70), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 був взятий на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 04.01.2025 року.

Вислухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги виникли з правовідносин, які пов`язані з накладенням адміністративних стягнень і підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що 19.08.2020 року позивач був виключений з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на момент виключення з військового обліку), як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ (набрав законної сили 18.05.2024), статтю 37 вищевказаного закону викладено в новій редакції, в якій пункт 6 частини 6 даної статті відсутній.

Відповідно до витягу з військово-облікового документу «Резерв +», отриманого позивачем 16.07.2024 року і дійсного до 16.07.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,проживаючий по АДРЕСА_1 не є військовозобов`язаним.

Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного від 19.12.2022 року, ОСОБА_1 призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 зарахований в запас 22.07.2020 року згідно ст. 18 п. 1 пп. 6 Закону України «ПВОіВС» (засуджений), а 19.08.2020 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі ст. 37 п. 6 пп. 6 Закону України «ПВОіВС».

04.01.2025 року під час особистої явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ), позивача було взято на військовий облік військовозобов`язаних за місцем його проживання - до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) і складено адміністративний протокол за не перебування на обліку військовозобов`язаних в особливий період.

Про дату час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (09.01.2025 об 11-30 год, м. Суми, вул. Янки Купали, 1) позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується його особистим підписом у протоколі про адміністративне правопорушення від 04.01.2025.

09.01.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 від представника ОСОБА_1 - адвоката Страшенко А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вищевказане клопотання було розглянуто начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 і задоволено, про що 10.01.2015 р. направлено повідомлення на електронну адресу офіційного представника позивача - адвоката Страшенко А.В., вказану в клопотанні як адреса для листування позивача, в якому відповідач повідомив нову дату розгляду протоколу (16.01.2025 р.) та просив сповістити про неї ОСОБА_1

15.01.2025 року адвокат повторно подала клопотання до ІНФОРМАЦІЯ_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою дитини, проте 16.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 за відсутності притягнутого і його адвоката було розглянуто протокол № СУ/17/2025 та винесено постанову №СУ/17/2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн.

Вказані обставини стверджуються поясненнями представника позивача та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу.

Згідно п. 6 ч 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 14.01.2020 року виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 11.04.2024 року виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Порядок та підстави притягнення осіб до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП).

Частинами 1, 2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд вважає, що склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона проступку, психічний стан суб`єкта проступку, що характеризує його волю, яка виявляється в протиправній дії, його ставлення до дії, яку він вчинив.

Ознаками суб`єктивної сторони проступку є вина, мотив і мета правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Крім діяння, ознаками об`єктивної сторони правопорушення є місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя здійснення діяння.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно абз.6 ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 було затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі по тексту - Порядок № 1487) разом з додатками до нього.

Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі по тексту - Правила) є додатком 2 до Порядку № 1487.

При цьому, приписами п. 19 Порядку № 1487 передбачено, що військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст.210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до

трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 ст.210 КУпАП передбачено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами ст. 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відповідно до ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 9 КАС України адміністративне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивача було доведено, щоОСОБА_1 19.08.2020 року був виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підтвердження чого йому було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 19.12.2022 року, з якого вбачається, що позивача призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 зараховано в запас 22.07.2020 року згідно ст. 18 п. 1 пп. 6 Закону України «ПВОіВС» (засуджений), а 19.08.2020 року виключено з військового обліку військовозобов`язаних на підставі ст. 37 п. 6 пп. 6 Закону України «ПВОіВС» та внесено дані до військово-облікового документу «Резерв +», відповідно до яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,проживаючий по АДРЕСА_1 не є військовозобов`язаним (а.с. 11-13).

Разом з тим, відповідачем в судовому засіданні не було доведено, що рішення призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22.07.2020 року та від 19.08.2020 року, якими позивача зараховано в запас та виключено з військового обліку в подальшому були скасовані чи визнані недійсними, а дані військово-облікового документу «Резерв +», щодо ОСОБА_1 змінені.

При цьому, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що статтею 37 «Про військовий обов`язок і військову службу» редакції від 11.04.2024 року не передбачено виключення з військового обліку засуджених за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, так як ОСОБА_1 був виключений з військового обліку ще 19.08.2020 року і втратив статус військовозобов`язаного та на нього не поширюються обов`язки з військового обліку з того часу.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, суд бере до уваги і те, що в судовому засіданні представником відповідача було визнано те, що 16.01.2025 протокол № СУ/14/2025 було розглянуто та винесено постанову № СУ/14/2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за відсутності притягнутого і його адвоката, не зважаючи на отримання клопотання останньої про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою дитини та не направлення ОСОБА_1 відповідної повістки.

При цьому суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що про зазначену дату був повідомлений адвокат притягнутого, так як обов`язок своєчасного повідомлення особи про дату і місце розгляду адміністративного протокола ст. 277-2 КпАП України покладає на суб`єкта владних повноважень, а не на адвоката.

Тому, враховуючи, що доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення відповідачем в судовому засіданні не спростовано, та у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено належними та допустимими доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, суд вважає необхідним позовні вимоги задоволити, скасувати як незаконну постанову № СУ/14/2025, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним в силу ст. 139 КАС України вимоги представника позивача задовольнити, взявши до уваги клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

При цьому, суд бере до уваги, що позивачем було отримано від адвоката професійну правничу допомогу і сплачено судовий збір.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1, п.п. 1,4 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч. 1-3, 5-7 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд бере до уваги, що питання розподілу судових витрат, у тому числі і витрат на оплату послуг адвоката, вирішується за наслідками розгляду справи і враховує доводи представника позивача щодо необхідності стягнення коштів на оплату правничої допомоги, так як останнім на обґрунтування своїх вимог до суду поданодоговір про надання правничої (правової) допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг (а.с. 95-97), з яких вбачається, що представник позивача адвокат Страшенко А.В. надала у даній справі позивачу правничу допомогу і її вартість була оцінена в сумі 11 000 грн.

Суд враховує доводи сторони позивача про необхідність стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги, оскільки доказами підтверджено її надання у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі.

Однак, суд не повною мірою погоджується з доводами сторони позивача щодо вартості цієї допомоги та, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 в цій частині, вважає, що розмір витрат на виготовлення позовної заяви та на участь представника у судових засіданнях є дещо перевищеним.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31.07.2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вважає необхідним стягнути з відповідача в цій частині кошти у розмірі 2 000 грн.

Ухвалюючи рішення, суд також вважає необхідним вирішити долю понесених позивачем та документально підтверджених витрат зі сплати судового збору, які також слід покласти на відповідача.

Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 2 000 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп., а в задоволенні іншої частини заявлених вимог щодо стягнення вартості правничої допомоги відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 251, 280, 283, 284, 293 КпАП України, ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 46,77, 90, 242 - 246 КАС України;

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов адвоката Страшенко Анни Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 16.01.2025 року № СУ/14/2025 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000 грн. 00 коп.

Провадження в адміністративній справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_9 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. та 2 000 грн. 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення вартості правничої допомоги відмовити.

Повне рішення виготовлене 18.06.2025 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Володимир СТЕЦЕНКО