Справа № 500/4776/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/4776/24 пров. № А/857/26145/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В, Довгої О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року (суддя- Чепенюк О.В., ухвалене в м. Тернопіль) у справі № 500/4776/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо непроведення остаточного розрахунку зі сплати грошового забезпечення під час переміщення ОСОБА_1 13.12.2023; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при переміщенні за період з 13.12.2023 по 01.05.2024 у розмірі 98703 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 12.03.2020 по 25.06.2024 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, у тому числі з 12.03.2020 по 13.12.2023 у Військовій частині НОМЕР_1 , з 14.12.2023 по 25.06.2024 у Військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2023 №347 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 204 запасної батареї Військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 29.11.2023 №600-РС на посаду навідника зенітного кулеметного відділення зенітно-кулеметного взводу зенітно-кулеметної роти Військової частини НОМЕР_4 , вважати таким, що 13.12.2023 справи і посаду у Військовій частині НОМЕР_1 здав і вибув до Військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження військової служби; 13.12.2023 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; з 13.12.2023 зняти з усіх видів забезпечення та зі сніданку, 13.12.2023 зняти із котлового забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.06.2024 №180 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , робітника підсобного 3-го інженерного відділення 3-го інженерного взводу 5-ї інженерної роти, звільненого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 15.06.2024 №263-РС у відставку за підпунктом б за станом здоров`я (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу)) частини четвертої пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2023, у справі №500/159/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 06.06.2022 по 20.12.2022 у розмірі по 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, у розмірі по 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за такі періоди: 06.06.2022, з 11.06.2022 по 30.06.2022 включно, з 01.07.2022 по 05.07.2022 включно та з 12.07.2022 по 31.07.2022 включно, з 01.08.2022 по 12.08.2022 включно та з 14.08.2022 по 31.08.2022 включно, з 01.09.2022 по 11.09.2022 включно, з 12.10.2022 по 14.10.2022 включно та з 27.10.2022 по 31.10.2022 включно, з 01.11.2022 по 16.11.2022 включно та з 23.11.2022 по 30.11.2022 включно, з 01.12.2022 по 20.12.2022 включно.

Відповідачем 01.05.2024 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2023, яке набрало законної сили 29.06.2023, у справі №500/159/23 виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення у сумі 297526,57 грн.

Вважаючи що право на компенсацію за затримку розрахунку (виплаті коштів на виконання судового рішення) при переміщенні в іншу військову частину на підставі статті 117 КЗпП України за період з 13.12.2023 по 01.05.2024 було порушено, позивач звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-XII).

Згідно статті 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Законом №2011-XII та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не встановлено відповідальність за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті. Водночас такі питання врегульовані КЗпП України.

Слід зазначити, що пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому застосуванню підлягають норми статті 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби військовослужбовців. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Стаття 117 КЗпП України передбачає можливість відшкодування середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку саме при звільненні зі служби. Тому у цій справі для з`ясування права позивача на виплату компенсації за затримку розрахунку при переміщенні (переведенні) в іншу військову частину слід надати відповідь на питання: чи є переміщення на військову службу в іншу частину звільненням з військової служби в розумінні статті 117 КЗпП України.

Слід зазначити, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини тринадцятої статті 6 цього Закону військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Підстави та порядок звільнення з військової служби визначені у статті 26 Закону № 2232-XII. Відповідно до частини першої цієї статті звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.

Стаття 26 Закон № 2232-XII деталізує підстави для звільнення з військової служби, у тому числі військовослужбовців за контрактом.

Порядок звільнення військовослужбовців встановлений розділом ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення).

Пунктом 233 Положення передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно пункту 242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Вказаним Положенням визначені питання не тільки звільнення військовослужбовців, а й переміщення військовослужбовців.

Пунктом 110 Положення визначено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України;

між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Також, пунктом 109 Положення врегульовано, що вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Відтак, законодавством чітко розмежовано підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами одного та різних видів, родів військ.

У крайньому випадку військовослужбовець продовжує перебувати на військовій службі та отримувати грошове забезпечення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 13.12.2023 позивач був лише переведений (переміщений) з Військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби в іншу військову частину. Фактично позивач звільнений з військової служби 25.06.2024 у відставку за підпунктом б за станом здоров`я (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу)) частини четвертої пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Разом з тим, «переведення для подальшого проходження служби» та «звільнення з військової служби» не є тотожними поняттями. Військовослужбовець має право на відшкодування середнього грошового забезпечення за час неповного проведення розрахунку при звільненні лише в разі звільнення з військової служби, а не переміщення в іншу військову частину.

Відтак, виплату коштів ОСОБА_1 за рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі №500/159/23 проведено Військовою частиною НОМЕР_1 01.05.2024, тобто до звільнення з військової служби.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що, оскільки позивача було переведено/переміщено на посаду до іншої військової частини і не звільнено з військової служби, підстави для застосування положень статей 116, 117 КЗпП України відсутні.

Крім цього, зі змісту відповідних наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2020 №54 про вибуття позивача в іншу військову частину та наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.06.2024 №180 прийнятому внаслідок звільнення позивача з військової служби у відставку за станом здоров`я.

Перший наказ про вибуття ОСОБА_1 в іншу військову частину вказує лише про виплату грошового забезпечення військовослужбовцю за крайній місяць, зокрема, у наказі зазначено про виплату грошового забезпечення за період з 01.06.2024 по 25.06.2024 з щомісячною премією за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% місячного грошового забезпечення, надбавкою за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.06.2024 №180 про звільнення позивача у відставку за підпунктом б за станом здоров`я (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу)) частини четвертої пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вбачається саме про проведення остаточного розрахунку та виплату усіх сум, що належать військовослужбовцю, при звільнення з військової служби.

У наказі, крім виплати грошового забезпечення за період з 01.06.2024 по 25.06.2024 (крайній місяць служби) з щомісячною премією за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% місячного грошового забезпечення, надбавкою за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, вказано про виплату грошової компенсації за невикористанні основні та додаткові відпустки за увесь період проходження служби з 2020 року по 2024 роки, виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460, у розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, виплату грошової компенсації за недоотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суд першої інстанції, що такий зміст наказу про звільнення вказує на те, що саме при звільненні, а не переміщенні військовослужбовця, здійснюється остаточний розрахунок при звільненні з військової служби.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі №500/4776/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга