Справа № 460/5356/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2025 року м. Рівне №460/5356/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо обчислення і виплати грошового забезпечення з 30.09.2023 по 03.03.2025, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет за кожним роком проходження служби відповідно; зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити з 30.09.2023 по 03.03.2025, а також всіх інших належний за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет» за кожним роком проходження служби; визнання протиправною бездіяльності, яка виражалася у не нарахуванні та не виплаті за період проходження військової служби з 30.09.2023 по 03.03.2025 індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію доходів населення», Порядку проведення індексації доходів населення, затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити за період проходження служби з 30.09.2023 по 03.03.2025 індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди за період проходження та виконання завдань у військовій частині НОМЕР_1 з 30.09.2023 по 03.03.2025; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду за період проходження та виконання завдань у військовій частині НОМЕР_1 з 30.09.2023 по 03.03.2025.

Ухвалою суду від 21.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 23.05.2025 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 додаткові докази. 11.06.2025 додаткові докази надійшли до суду.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 30.09.2023 по 03.03.2025. Вказує, що за цей період його грошове забезпечення розраховане на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 1 січня кожного поточного календарного року. Вважає за можливе зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період проходження військової служби із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025. Також позивач вказує про не нарахування та не виплату відповідачем за період проходження військової служби з 30.09.2023 по 03.03.2025 індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію доходів населення», Порядку проведення індексації доходів населення, затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року. Щодо додаткової грошової винагороди зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 перебувала і перебуває у складі оперативно-тактичного угруповання (оперативне угруповання військ) та виконує бойові (спеціальні) завдання відповідно до бойових розпоряджень. Тому, фактично кожен військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 по своїй суті виконує завдання з протиповітряної оборони та має право на додаткову винагороду за виконання бойового завдання в розмірі 30 000 гривень. Вважає, що за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 30.09.2023 по 03.03.2025 протиправно не отримував належну законодавством додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень. Просить позов задовольнити повністю.

Військова частина НОМЕР_1 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, з 30.09.2023 по 03.03.2025 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2025 №62, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини з 03.03.2025.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення у належному розмірі та додаткової винагороди, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до положень 1 статті 1-2 вказаного Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Частиною першою статті другої Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі постанова №704), якою, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби та Державної спеціальної служби транспорту; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що грошове забезпечення військово-службовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 постанови №704 (в редакції, чинній на момент її прийняття) було передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Разом з тим, 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103, пунктом 6 якої внесено зміни до ряду постанов, в тому числі і до постанови №704.

Так, постановою №103 пункт 4 постанови №704 було викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» №2246-VIII від 07.12.2017 станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатної особи складав 1762,00 грн.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VIII від 23.11.2018 було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

За наведеного, у 2018 та 2019 роках, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення базової величини 1762,00 грн на відповідний тарифний коефіцієнт і залишалися незмінними.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», тобто той пункт, яким в тому числі викладено в новій редакції пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 (https://reestr.court.gov.ua/ Review/87361222).

З огляду на вказане, з дати набрання вказаним судовим рішенням законної сили, з 29.01.2020, була відновлена дія пункту 4 постанови №704 у первісній редакції.

Проте, згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону України №1774-VІІІ від 06.12.2016 та п.4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України», Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедент не тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. У пункті 57 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» та у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини «Серков проти України», встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, на підставі того, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку. Хоча ця справа стосується податкового спору, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між фізичною/юридичною особою і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості.

Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України №1774-VІІІ від 06.12.2016 не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п.4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, суд не знаходить правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 по справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016, відповідно до яких: «01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.».

З огляду на викладене, суд вважає, що згідно з Постановою №704, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 11.02.2021 у справах №200/3774/20-а, №200/3747/20-а, №240/11952/19, та від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а.

Таким чином, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 04.01.2023 у справі №640/17686/21, від 15.03.2023 у справі №420/6572/22.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» №2246-VIII від 07.12.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018 встановлено у сумі 1762 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ від 14.11.2019 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020 встановлено у сумі 2102 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» №1082-ІХ від 15.12.2020 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 встановлено в сумі 2270 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-ІХ від 02.12.2021 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено в сумі 2481 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03.11.2022 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено в сумі 2684 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №3460-IX від 09.11.2023 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2024 встановлено в сумі 3028 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» №4059-IX від 19.11.2024 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2025 встановлено в сумі 3028 грн.

Водночас, 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704».

Зазначена Постанова набрала чинності 20.05.2023, є чинною та по-іншому врегульовує відповідні правовідносини.

Так, пунктом 1 Постанови №481 приписано скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Також пунктом 2 указаної Постанови внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року, виклавши абзац перший в такій редакції: «4.Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

В подальшому, відповідних змін не вносилось. Вищенаведені положення щодо розрахункової величини 1762 гривні є чинними.

Водночас, спірним є період з 30.09.2023 по 03.03.2025. Оскільки, з 20.05.2023 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, то відсутні підстави для зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період проходження військової служби з 30.09.2023 по 03.03.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати за період проходження військової служби з 30.09.2023 по 03.03.2025 індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію доходів населення», Порядку проведення індексації доходів населення, затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року, суд зазначає наступне.

В силу абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (стаття 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III).

Статтею 19 цього Закону визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Поняття індексації грошових доходів наведене у Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII, де зазначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Так, згідно із статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

У відповідності до статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок №1078).

Пунктом 1-1 Порядку №1078 зазначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 5 Порядку №1078 (в редакції, чинній до 01.12.2015) було визначено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції від 15.12.2015 у відповідності до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення заробітної плати перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення заробітної плати.

Якщо розмір підвищення заробітної плати не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення заробітної плати, сума індексації у цьому місяці розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення заробітної плати.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Тобто, з урахуванням наведених вище норм, вбачається, що фактично місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що до 01.12.2015 будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Таким чином, базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання виключно тарифних окладів працівника.

Починаючи з грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №1294), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

З січня 2008 року набрала чинності нова Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України, яка затверджена Постановою №1294.

Отже, з 1 січня 2008 року базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став січень 2008 року. Однак, місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Позивач вважає, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з 30.09.2023 по 03.03.2025 повинна здійснюватись з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Порядок №1078 у редакції, яка застосовувалася до 01 грудня 2015 року, містив поняття «базовий місяць». Так, базовим місяцем уважався той місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної заробітної плати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їхніх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати). Базовий місяць визначали окремо для кожного працівника у випадку, коли заробітна плата зростала внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої її постійної складової.

Отож, до 01 грудня 2015 року новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового доходу міг бути місяць прийняття (виходу) працівника на роботу, місяць збільшення заробітної плати, а нарахування й виплата індексації мали індивідуальний характер для кожного працівника.

З 01 грудня 2015 року положення Порядку №1078 діють із змінами, внесеними Постановою №1013.

За змістом пояснюючої записки до проекту Постанови №1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.

У зв`язку із цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 Порядку №1078 викладено у новій редакції).

Внесені зміни, з-поміж іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», а й надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.

На відміну від правил визначення «базового місяця», яким уважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати, «місяцем підвищення доходу» є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Водночас зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу), за новими правилами, не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Отже, за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100 відсотків, обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону №1282-ХІІ), то зміни, внесені Постановою №1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат і надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Отже, з 01 грудня 2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 Постанови №1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів і власних коштів вжити заходів для підвищення з 01 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

За рахунок цього мала б «обнулитися» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 Постанови №1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078, який уже діяв із змінами, внесеними Постановою №1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).

Так, якщо на виконання пункту 3 Постанови №1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то особам рядового і начальницького складу оклади в грудні 2015 року не підвищувалися.

Станом на грудень 2015 року розмір посадових окладів осіб рядового і начальницького складу визначався постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка була чинною з 01 січня 2008 року та діяла до 01 березня 2018, тобто до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі - Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Таким чином, за умови останнього підвищення посадового окладу військовослужбовців в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року для цілей застосування Порядку №1078 (із змінами, внесеними Постановою №1013) є січень 2008 року.

Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.

Однак, спірний період становить з 30.09.2023 по 03.03.2025.

Відповідно до вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», серед іншого, зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відтак обов`язок нараховувати індексацію грошового забезпечення відсутній.

Суд звертає увагу, що положення абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», яким зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», є чинним та не визнавалось неконституційним.

Відтак, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється.

При цьому, оскільки дію Закону №1282-XII зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, який прийнятий на виконання вимог ч. 2 ст. 6 вказаного Закону також не може діяти протягом 2023 року.

Отже, відповідач, не нараховуючи та не виплачуючи позивачу індексацію грошового забезпечення в період з 30.09.2023 по 31.12.2023 діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-IX установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Отже, якщо приріст індексу споживчих цін (коефіцієнт індексації) обчислюється з 01.01.2024, то в силу вимог пункту 5 Порядку №1078 приріст розраховується з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, тобто таким місяцем є грудень 2023 року.

Індексація грошових доходів проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103%.

Порядком №1078 визначено, що індекс споживчих цін обчислюється Державною службою статистики України і публікується в офіційних періодичних виданнях не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним.

Індекси споживчих цін опубліковані Державною службою статистики України в газеті «Урядовий кур`єр» та становили (по відношенню до попередніх місяців): за січень - 100,4% (дата опублікування 13.02.2024); за лютий - 100,3% (12.03.2024); за березень - 100,5% (11.04.2024); за квітень - 100,2% (14.05.2024); за травень - 100,6% (12.06.2024).

У червні 2024 року по відношенню до травня 2024-го року індекс споживчих цін становив 102,2%, за період січень-червень 2024 року - 104,3% (дата опублікування 12.07.2024).

Так, наростаючим підсумком індекс споживчих цін у період з січня по червень 2024 року перевищив 103% лише в червні 2024 року і склав 104,3%. До червня 2024 року перевищення індексом споживчих цін показника 103% не було.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за червень 2024 року, є липень 2024 року, тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовця у зв`язку з її індексацією повинно здійснитись у серпні 2024 року.

За наведеного слідує, що починаючи з січня по липень 2024 року індексація військовослужбовців не проводилася, адже не було перевищення порогу індексації 103% відповідно до даних Державної служби статистики України.

З матеріалів справи судом встановлено, що з вересня 2024 року по грудень 2024 року включно позивачу нараховувалася та виплачувалася індексації грошового забезпечення (по 130,20 грн х 4 місяці = 520,80 грн). У січні 2025 року позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в розмірі 254,35 грн.

Доводів щодо незгоди позивача з розміром чи порядком розрахунку відповідачем індексації грошового забезпечення (або ж щодо часткового нарахування) за період служби у 2024-2025 роках позовна заява не містить.

Позовні вимоги зводяться виключно до того, що за період служби з 30.09.2023 по 03.03.2025 індексація грошового забезпечення повинна здійснюватись з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року.

Однак, враховуючи вищенаведене правове регулювання, суд наголошує, що січень 2008 року як базовий місяць слід застосовувати для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018, однак не у спірний період з 30.09.2023 по 03.03.2025.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність з боку відповідача протиправної бездіяльності в цій частині позовних вимог.

В частині позовних вимог щодо додаткової грошової винагороди позивач зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 перебувала і перебуває у складі оперативно-тактичного угруповання (оперативне угруповання військ) та виконує бойові (спеціальні) завдання відповідно до бойових розпоряджень. Тому, фактично кожен військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 по своїй суті виконує завдання з протиповітряної оборони та має право на додаткову винагороду за виконання бойового завдання в розмірі 30 000 гривень. Вважає, що за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 30.09.2023 по 03.03.2025 протиправно не отримував належну законодавством додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень.

Відповідач подаючи додаткові докази на виконання ухвали суду від 23.05.2025, надав також пояснення наступного змісту.

«Військова частина НОМЕР_1 , у період з листопада 2023 року по даний час виконувала та виконує бойові (спеціальні) завдання згідно бойових розпоряджень ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ПвК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », проте особовий склад військової частини НОМЕР_1 залучався та залучається до різного роду виконання бойових (спеціальних) завдань згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» (зі змінами), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами) та Переліків бойових (спеціальних завдань), за виконання яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави в розрахунку 30000 гривень на місяць, затверджених Міністром оборони України №391/дск від 01.02.2024, №220/13/2047/дск від 25.04.2024 в залежності від поставлених завдань, визначеними бойовими розпорядженнями та наказами вищестоящого командування.

Зокрема, позивач за період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 30.09.2023 по 03.03.2025 виконував бойові (спеціальні) завдання, а саме: з охорони, оборони та всебічного забезпечення розгорнутих пунктів управління та їх елементів, з охорони, оборони військових об`єктів (військових містечок, пунктів тимчасової дислокації, базових таборів, місць зосередження сил і засобів, станцій (місць) навантаження (розвантаження) військових вантажів, військово-медичних закладів) та обіймав посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) і набув права на виплату грошової винагороди з розрахунку 30000 грн у періоди згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.02.2024 №32, від 04.03.2024 №39, від 03.04.2024 №62, від 03.05.2024 №89, від 05.08.2024 №141, від 05.11.2024 №182, від 04.12.2024 №195, від 04.01.2025 №1. Крім того, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , в межах своїх функціональних обов?язків допущені до роботи з документами, що мають гриф «для службового користування» (накази командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності від 27.12.2023 №63, від 25.12.2024 №204), тому старший лейтенант ОСОБА_2 мав доступ до ознайомлення з бойовими розпорядженнями (наказами) про виконання бойових (спеціальних) завдань, які місять гриф «для службового користування» як вищестоящого командування, так і командування військової частини НОМЕР_1 , але у своїй професійній діяльності не користувався та не скористався ними».

Надаючи правову оцінку правовідносинам у зазначеній частині, суд виходить з наступного.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Пунктом 1-1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів. Розмір додаткової винагороди за категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) встановлюється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) (у редакції від 29.09.2023):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

Згідно з пунктом 4 цього розділу, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Одним днем участі у бойових діях або заходах вважається період (з 00 годин до 24 години календарної доби), протягом якого військовослужбовець залучався до участі в бойових діях або заходах, незалежно від кількості та тривалості таких залучень за добу. У разі, коли військовослужбовець залучається до участі в бойових діях або заходах, які розпочато до 24 години однієї доби і закінчено після 00 годин наступної доби, до розрахунку включається зазначений період як два дні участі у бойових діях або заходах (пункт 5).

Згідно з пунктами 9, 10 цього розділу виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Виплата додаткової винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу під час воєнного стану (особливого періоду), з 30.04.2024 врегульована розділом ХХХV Наказу Міністра оборони України №260.

Так, пунктом 1 цього розділу передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в розмірах від 15000 до 30000 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу). Розмір додаткової винагороди за конкретними категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу затверджується Кабінетом Міністрів України. Перелік навчальних військових частин (навчальних центрів, навчальних підрозділів), а також посад керівного та інструкторсько-викладацького складу (далі - Перелік) затверджується Міністром оборони України.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказу командира військової частини, командирам військових частин - на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю (пункт 2).

А відповідно до пункту 3 цього розділу, підтвердження проведення підготовки у навчальних військових частинах здійснюється на підставі таких документів: розпорядження на здійснення підготовки; наказу командира навчальної військової частини про організацію проведення підготовки; розкладу занять; журналу обліку бойової підготовки; плану-конспекту проведення занять; відомості визначення індивідуальної оцінки та обліку результатів виконання вправ стрільб (водіння); оціночної відомісті виконання нормативів з предметів навчання.

З наданих відповідачем додаткових доказів, судом встановлено наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.02.2024 №32 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за січень 2024 року» встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі діючих угрупувань військ (сил) оборони держави, зокрема в оперативному угрупуванні військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно з переліком завдань затверджених Міністром оборони України (№391/дск від 01.02.2024), а саме з охорони, оборони та всебічного забезпечення розгорнутих пунктів управління та їх елементів, згідно з додатком 1 до цього наказу.

Відповідно до додатку 1 до цього наказу, ОСОБА_1 визначено такі періоди з виконання завдань з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури: 03.01.2024, 11.01.2024, 15.01.2024, 17.01.2024 (підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з ППО від 11.12.2022 №1949дск; бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №7дск; бойове донесення командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2024 №4/дск, від 29.01.2024 №5/дск; Журнал ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 №2/дск).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.03.2024 №39 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за лютий 2024 року» встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за лютий 2024 року, які виконували завдання у складі діючих угрупувань військ (сил) оборони держави, зокрема в оперативному угрупуванні військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно з переліком завдань затверджених Міністром оборони України (№391/дск від 01.02.2024), а саме з охорони, оборони та всебічного забезпечення розгорнутих пунктів управління та їх елементів, згідно з додатком 1 до цього наказу.

Відповідно до додатку 1 до цього наказу, ОСОБА_1 визначено такі періоди з виконання завдань з охорони, оборони та всебічного забезпечення розгорнутих пунктів управління та їх елементів: 24.02.2024 (підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з ППО від 11.12.2022 №1949дск; бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №7дск; Журнал ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 №2/дск).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.04.2024 №62 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за лютий, березень 2024 року» встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які виконували завдання у березні 2024 року у складі діючих угрупувань військ (сил) оборони держави, зокрема в оперативному угрупуванні військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно з переліком завдань затверджених Міністром оборони України (№391/дск від 01.02.2024), а саме з охорони, оборони та всебічного забезпечення розгорнутих пунктів управління та їх елементів, згідно з додатком 3 до цього наказу.

Відповідно до додатку 3 до цього наказу, ОСОБА_1 визначено такі періоди з виконання завдань з охорони, оборони та всебічного забезпечення розгорнутих пунктів управління та їх елементів: 21.03.2024, 30.03.2024 (підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з ППО від 11.12.2022 №1949дск; бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №7дск; Журнал ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 №2/дск).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.05.2024 №89 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за квітень 2024 року» встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за квітень 2024 року, які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі ПвК «Захід», згідно з переліком завдань затверджених Міністром оборони України (№220/13/2047/дск від 25.04.2024), а саме з охорони військових об`єктів (військових містечок, пунктів тимчасової дислокації, базових таборів, місць зосередження сил і засобів, станцій (місць) навантаження (розвантаження) військових вантажів, військово-медичних закладів), згідно з додатком 1 до цього наказу.

Відповідно до додатку 1 до цього наказу, ОСОБА_1 визначено такі періоди з виконання вказаних завдань: 03.04.2024, 08.04.2024, 15.04.2024, 22.04.2024, 25.04.2024, 30.04.2024 (підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з ППО від 11.12.2022 №1949дск; бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №7дск; бойове розпорядження 1 ртбр №102 дск/бд від 30.03.2024; Журнал ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 №2/дск).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.08.2024 №141 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , що обіймав посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) за травень 2024 року, червень 2024 року, згідно з додатком 7 до цього наказу.

Відповідно до додатку 7 до цього наказу, ОСОБА_1 визначено такі періоди з виконання вказаних завдань: з 06.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 по 13.06.2024 (підстава: витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_2 №1719 від 06.05.2024, №131 від 06.05.2024, №170 від 13.06.2024).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.11.2024 №182 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за жовтень 2024 року, які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі ПвК «Захід», згідно з переліком завдань затверджених Міністром оборони України (№220/13/2047/дск від 25.04.2024), а саме з охорони військових об`єктів (військових містечок, пунктів тимчасової дислокації, базових таборів, місць зосередження сил і засобів, станцій (місць) навантаження (розвантаження) військових вантажів, військово-медичних закладів), згідно з додатком 1 до цього наказу.

Відповідно до додатку 1 до цього наказу, ОСОБА_1 визначено такі періоди з виконання вказаних завдань: 24.10.2024, 28.10.2024, 30.10.2024 (підстава: бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №7дск; бойове розпорядження 1 ртбр №102 дск/бд від 30.03.2024; Журнал ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2024 №61/дск; рапорт начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 №3298 від 04.11.2024).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2024 №195 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за листопад 2024 року, які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі ПвК «Захід», згідно з переліком завдань затверджених Міністром оборони України (№220/13/2047/дск від 25.04.2024), а саме з охорони військових об`єктів (військових містечок, пунктів тимчасової дислокації, базових таборів, місць зосередження сил і засобів, станцій (місць) навантаження (розвантаження) військових вантажів, військово-медичних закладів), згідно з додатком 1 до цього наказу.

Відповідно до додатку 1 до цього наказу, ОСОБА_1 визначено такі періоди з виконання вказаних завдань: 03.11.2024, 06.11.2024, 09.11.2024, 13.11.2024, 17.11.2024, 21.11.2024, 25.11.2024, 30.11.2024 (підстава: бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №7дск; бойове розпорядження 1 ртбр №102 дск/бд від 30.03.2024; Журнал ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2024 №61/дск; рапорт ТВО начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 №3631 від 04.12.2024).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.01.2025 №1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за грудень 2024 року, які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі ПвК «Захід», згідно з переліком завдань затверджених Міністром оборони України (№220/13/2047/дск від 25.04.2024), а саме з охорони військових об`єктів (військових містечок, пунктів тимчасової дислокації, базових таборів, місць зосередження сил і засобів, станцій (місць) навантаження (розвантаження) військових вантажів, військово-медичних закладів), згідно з додатком 1 до цього наказу.

Відповідно до додатку 1 до цього наказу, ОСОБА_1 визначено такі періоди з виконання вказаних завдань: 03.12.2024, 07.12.2024, 09.12.2024, 12.12.2024, 16.12.2024, 18.12.2024 (підстава: бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №7дск; бойове розпорядження 1 ртбр №102 дск/бд від 30.03.2024; Журнал ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2024 №61/дск; рапорт начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 №49 від 04.01.2025).

З наданої інформації про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 судом встановлено, що йому нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, а саме у таких місяцях: лютий 2024 року 3870,96 грн; березень 2024 року 1034,48 грн; квітень 2024 року 1935,48 грн; травень 2024 року 6000,00 грн; серпень 2024 року 38161,29 грн; листопад 2024 року 2903,33 грн; грудень 2024 року 8000,00 грн; січень 2025 року 5806,45 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 нараховано та виплачено суми додаткової винагороди пропорційно періодам з виконання вказаних завдань, відповідно до наявних наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) 20.02.2024 №32, від 04.03.2024 №39, від 03.04.2024 №62, від 03.05.2024 №89, від 05.08.2024 №141, від 05.11.2024 №182, від 04.12.2024 №195, від 04.01.2025 №1, тобто у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідних спеціальних завдань, а саме:

у лютому 2024 року 3870,96 грн за січень 2024 року (03.01.2024, 11.01.2024, 15.01.2024, 17.01.2024);

у березні 2024 року 1034,48 грн за лютий 2024 року (24.02.2024);

у квітні 2024 року 1935,48 грн за березень 2024 року (21.03.2024, 30.03.2024);

у травні 2024 року 6000,00 грн за квітень 2024 року (03.04.2024, 08.04.2024, 15.04.2024, 22.04.2024, 25.04.2024, 30.04.2024);

у серпні 2024 року 38161,29 грн за період з 06.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 по 13.06.2024 (травень 2024 року, червень 2024 року обіймав посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах));

у листопаді 2024 року 2903,33 грн за жовтень 2024 року (24.10.2024, 28.10.2024, 30.10.2024);

у грудні 2024 року 8000,00 грн за листопад 2024 року (03.11.2024, 06.11.2024, 09.11.2024, 13.11.2024, 17.11.2024, 21.11.2024, 25.11.2024, 30.11.2024);

у січні 2025 року 5806,45 грн за грудень 2024 року (03.12.2024, 07.12.2024, 09.12.2024, 12.12.2024, 16.12.2024, 18.12.2024).

За інші періоди, відмінні від вищенаведених, відсутні докази виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань.

Враховуючи норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено права ОСОБА_1 щодо отримання додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30 000 гривень на місяць.

Отже, з огляду на усе вищенаведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому протиправна бездіяльність відсутня.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини другої цієї статті, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

На переконання суду, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи.

За наведеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 16 червня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Суддя Н.В. Друзенко