Справа № 495/3065/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 495/3065/25
Головуючий в 1 інстанції: Гелла С. В.

Місце ухвалення: м. Білгород-Дністровський

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України), в якій просить :визнати протиправним та скасувати рішення від 27.06.2024 року відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 09.05.2025 року про залишення позову без руху, суд вказав позивачу про необхідність надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення до суду та доказами поважності зазначених причин.

15.05.2025 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення - повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що встановлення усіх обставин справи та роз`яснення позивачу наслідків прийнятого відносно нього оскаржуваного рішення (зрозумілою для позивача мовою) відбулось лише після залучення до справи захисника. Зазначено, що залучення захисника відбулось за зверненням відповідача у лютому 2025 року, що підтверджується матеріалами справи, а саме листом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до ГО «ДЕСЯТЕ КВІТНЯ». Вказує, що фактична дата коли позивач міг дізнатись про порушення своїх прав, отримати інформацію про свої права, отримати можливість оскарження протиправних рішень та процесуального захисту своїх інтересів, бути в повній мірі ознайомленим про правові наслідки прийнятого відносного нього рішення це - 20.02.2025 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до наступного.

Пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення з позовом до суду, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно звернення до суду з позовною заяву у строки встановлені законом.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 КАС України, за приписами частин першої, другої якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач оскаржує рішення відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) про примусове видворення за межі території України від 27.06.2024 року.

Варто зауважити, що у оскаржуваному рішенні від 27.06.2024 року про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , міститься посилання на те, що зазначене рішення може бути оскаржено в суді, а відтак відлік строку на його оскарження розпочався в той самий день.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення до суду для скасування вищезазначеного рішення, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не має юридичної освіти та взагалі будь-якої достатньої освіти, не розуміє на достатньому рівні українську мову, не знає особливостей міграційного законодавства, не розумів в повному обсязі правових наслідків і не міг знати, що його права порушуються, а саме, він не був проінформований державним органом, який виніс рішення про право на строк його оскарження, відсутністю відомостей щодо залучення під час його затримання та складання оскаржуваного рішення захисника та перекладача.

Тому вважає, що причини пропуску строку для позивача є поважними, і суд має поновити пропущений строк для звернення із адміністративним позовом. Невизнання таких причин поважними буде вкрай несправедливим для позивача.

Дослідивши матеріали справи та надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів встановила, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2024 року, у справі №495/6069/24 позов ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою забезпечення примусового за межі території України на строк до 6 місяців задоволено

З вищезазначеного рішення суду, яке міститься в матеріалах справи вбачається, що розгляд справи відбувся за участі представника позивача Денисенкова О. В.

В подальшому 19.12.2024 рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області строк затримання Відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення продовжено на строк до 2 місяців, тобто до 25.02.2025 р. В рішенні вказано, що розгляд справи відбувався за участі ОСОБА_1 . Крім того, з мотивувальної частини рішення встановлено, що відповідач в судовому засіданні відмовився від перекладача, зазначивши, що розуміє українську мову та послуг перекладача не потребує. Розуміючи суть адміністративного позову, проти його задоволення заперечив та зазначив, що дійсно він є громадянином Республіки Молдова, на території України проживають його родичі, які можуть підтвердити його особу та внести за нього заставу.

В подальшому, 23.04.2025 рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Республіки Молдови ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України відмовлено. Розгляд справи відбувався вже після залучення захисника ОСОБА_2 за зверненням відповідача.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що позивачу було зрозуміло що він перебуває на території України без законних підстав, про наслідки прийнятого у відношення до нього рішення та позивач приймав участь у розгляді справи з своїми представниками, а отже доводи апелянта є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки, якщо він вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах Осман проти Сполученого королівства та Круз проти Польщі виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, обмеження права на звернення за захистом прав свобод та інтересів встановленням строків, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Додатково колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ "Іліан проти Туреччини").

Судом апеляційної інстанції не встановлено наявності непереборних обставин, що перешкоджали позивачу реалізації права на вчасне звернення до суду із даними позовними вимогами, що знаходяться поза межами строку звернення до суду та щодо пропуску яких відсутні поважні причини, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позову.

При цьому, колегія суддів дослідивши позов, заяву на усунення недоліків та подану апеляційну скаргу не вбачає, що апелянтом наведено будь-які причини пропуску строку з належним їх обгрунтуванням.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 17 червня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова