Справа № 740/1517/25
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/1517/25
Провадження № 2-а/740/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Тарановим Станіславом Ігоровичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , територіальний центр комплектування) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

установив:

У березні 2025 року представник позивача адвокат Таранов С. І. звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.02.2025 № 32 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.02.2025 № 32 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за те, що він не прибув до центру комплектування по повістці № 1547743 від 04.12.2024, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Позивач вважає вказану постанову протиправною та незаконною з огляду на те, що, приймаючи оскаржувану постанову, відповідач розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , не повідомив його про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим порушено його право на захист. У постанові не наведено жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. У період прийняття оскаржуваної постанови позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а саме з 12 лютого 2025 року по 26 лютого 2025 року. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП безпідставно, оскільки повістка ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1547743 від 04.12.2024 позивачу не направлялася, позивачу нічого не відомо про існування такої повістки, як і обов`язку прибути до центру комплектування за цією повісткою. Крім того, 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 призвано на військову службу по мобілізації та направлено для проходження військової служби.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2025 року поновлено позивачу строк звернення до суду з указаним адміністративним позовом, прийнято до розгляду адміністративний позов та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 Володимир Якущенко не погодився з позовними вимогами позивача, вважав їх необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 04 грудня 2024 року позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за № 625 з описом вкладення та повідомленням про вручення надіслано повістку № 1547743 від 04 грудня 2024 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 з терміном прибуття 17 грудня 2024 року о 09-00 год. з метою уточнення його військово-облікових даних. Повістку направлено на поштову адресу позивача, офіційно задекларовану ним як основну адресу для переписки під час дистанційного оновлення позивачем його військово-облікових персональних даних у період до 16 липня 2024 року. 24 грудня 2024 року вищевказане поштове відправлення повернулося до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчена підписом працівника об`єкта поштового зв`язку з проставленням відбитка поштового пристрою 13.12.2024. Таким чином, позивач не прибув у визначений час до центру комплектування за повісткою без поважних причин, не повідомив про причини свого неприбуття за офіційним викликом, при цьому згідно із нормами законодавства України з питань військового обліку, мобілізаційної підготовки та мобілізації - був належним чином повідомлений про дату, час та місце виклику. На думку відповідача, позивач своїми діями порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 25 грудня 2024 року службовою особою відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 у присутності свідків складено акт про неприбуття військовозобов`язаного ОСОБА_1 за повісткою. 27 грудня 2024 року до відділення поліції № 1 Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області подано електронне звернення № Е978804 для затримання ОСОБА_1 та доставлення його до центру комплектування для складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 07 лютого 2025 року о 10-30 год. нарядом патрульної поліції відділення поліції № 1 Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області позивача доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Того ж дня відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за № 17. Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду адміністративної справи. 13 лютого 2025 року о 15-00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 на розгляд адміністративної справи позивач не з`явився. При цьому від позивача або його законних представників не надходило жодних заяв/клопотань про відкладення розгляду справи, а тому 13 лютого 2025 року було розглянуто адміністративну справу, за результатами якої винесено постанову № 32 від 13 лютого 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Указану постанову направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача, яку він особисто отримав 22 лютого 2025 року. На думку відповідача, уповноважені працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 під час розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 діяли виключно в межах компетенції та чинного законодавства.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Таранов С. І. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що територіальним центром комплектування не застосовано положення примітки до ст. 210 КУпАП, а саме до протоколу про адміністративне правопорушення № 17 від 07.02.2025 не додано, зокрема, відомостей щодо здійснення перевірки функціонування системи військового обліку громадян України в органах державної влади, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях щодо відсутності в них інформації стосовно позивача (його облікових, персональних даних). Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачено обов`язку громадян прибувати за викликом (повісткою) до територіального центру комплектування з метою уточнення персональних даних. Відтак, суду не надано доказів на обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови, а також доказів на підтвердження належного повідомлення позивача про необхідність з`явитися до центру комплектування 13 лютого 2025 року з метою розгляду справи про адміністративне правопорушення. Протокол № 17 про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова не можуть вважатися належними доказами на підтвердження вищевказаних обставин. При цьому обов`язкової фото- та відеофіксації із застосуванням технічних приладів та засобів під час складення протоколу № 17, в якому зазначено про необхідність з`явитися 13 лютого 2025 року для розгляду справи, не здійснювалося (доказів зворотного матеріали справи не містять). Таким чином, позивача не було повідомлено в порядку ст. 277-2 КУпАП про час та місце розгляду справи відносно нього, у зв`язку з чим позивача позбавлено права на захист. При цьому ОСОБА_1 не міг з поважних причин фізично прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки перебував на стаціонарному лікуванні з 12.02.2025 по 26.02.2025. Крім того, як убачається з протоколу № 17 про адміністративне правопорушення від 07.02.2025, він складений офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_2 . Водночас до протоколу та до відзиву не додано доказів на підтвердження наявності в старшого лейтенанта ОСОБА_2 повноважень на складення такого протоколу стосовно позивача. Позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 з поважної причини, оскільки не отримав повістки, яка йому була надіслана засобами поштового зв`язку, що підтверджується довідкою про причини повернення/досилання з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому доказів обізнаності позивача щодо наявності поштового відправлення суду не надано.

Згідно із ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що повістку № 1547743 від 04.12.2024 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) про виклик на 17.12.2024 09-00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , для уточнення даних, направлено рекомендованим повідомленням за № 625 за вищевказаною адресою позивача.

Відповідно до копії опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 625 на ім`я ОСОБА_1 за поштовою адресою: АДРЕСА_3 , 04 грудня 2024 року направлено повістку № 1547743 від 04 грудня 2024 року, що також підтверджується копією рекомендованого повідомлення за № 6225.

До відзиву додано конверт, на якому міститься трек-номер поштового відправлення № 625, найменування адресата (одержувача) та відправника, їхні адреси, а також відмітка «Повістка ТЦК», «Вручити особисто».

На наданій відповідачем копії конверта про повернення поштового відправлення міститься довідка уповноваженої особи поштового зв`язку про причини повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», яка проставлена 13.12.2024, про що свідчить відповідний штемпель на довідці.

Як убачається із роздруківки результатів відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» за № 625, 06.12.2024 поштове відправлення прийнято до відправки та 10.12.2024 прибуло до відділення за місцем проживання позивача. У подальшому 11.12.2024 міститься відмітка про «невдалу спробу вручення», а вже 13.12.2024 поштове відправлення повернуто відправнику з підстави «одержувач відсутній за вказаною адресою».

Згідно з актом про неприбуття військовозобов`язаного за повісткою (офіційним повідомленням, викликом) від 25 грудня 2024, складеним офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , якому направлена повістка № 1547743 від 04.12.2024 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 з терміном прибуття 17 грудня 2024 року о 09-00 год., не прибув у визначений час до призначеного місця за повісткою без поважних причин та не повідомив причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

До відзиву додано копію довідки про доставлення працівником поліції ОСОБА_1 07.02.2025 о 10-30 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), підписану старшим лейтенантом ОСОБА_5 .

07 лютого 2025 року офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 складено протокол № 17 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за те, що 07 лютого 2025 року о 10-30 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не прибув по повістці № 1547743 від 04.12.2024 без поважних причин та не повідомив про причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 з терміном прибуття 17.12.2024 о 09-00 год. з метою уточнення своїх персональних даних, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чим порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У графі «пояснення і зауваження щодо змісту протоколу особи, що притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначив, що повістку особисто не отримував і про її наявність йому було невідомо.

У протоколі міститься повідомлення про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15-00 год. 13 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_4 . Під указаною графою міститься підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності, який проставлено 07 лютого 2025 року.

Отже, ОСОБА_1 обізнаний про складення стосовно нього адміністративного протоколу, копію якого він отримав, про що свідчить підпис у протоколі.

Відповідно до оскаржуваної постанови т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 від 13.02.2025, 07.02.2025 о 10-30 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не прибув по повістці № 1547743 від 04.12.2024 без поважних причин та не повідомив причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 з терміном прибуття 17.12.2024 о 09-00 год. з метою уточнення своїх персональних даних, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чим порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Згідно з довідкою, виданою КНЛ «Бахмацька міська лікарня» Бахмацької міської ради від 11.03.2025 № 156, ОСОБА_1 , 1976 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні при КНЛ «Бахмацька міська лікарня» з 12.02.2025 по 26.02.2025, діагноз: УХС, Атеросклеротичний та дифузний кардіосклероз, стенокардія напруги.

28 лютого 2025 року ОСОБА_1 призвано на військову службу по мобілізації та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_2 , мобілізаційним розпорядженням від 28.02.2025, повісткою ІНФОРМАЦІЯ_3 про мобілізацію від 28.02.2025.

Відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Частина 1 ст. 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з приміткою до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно з оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває по цей час.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Згідно з п. 20 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації (далі Порядок), на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, з оголошенням мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: резервісти та військовозобов`язані, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти СБУ - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку ; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів - за викликом керівників відповідних підрозділів.

Відповідно до п. 21 Порядку за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно із ч. 3 ст. 22 цього Закону України під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Зі змісту вищезазначених норм убачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

За змістом п. 23 Порядку, поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Пунктом 24 Порядку передбачено, що в разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби (п. 27 Порядку).

Згідно з п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

У п. 30 Порядку передбачено, що повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування. У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою. Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів або Журналі реєстрації виданих для оповіщення повісток.

Згідно з п. 30-2 Порядку повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: централізовано друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення; друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді.

У разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка. В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису (п. 30-3 Порядку).

Відповідно до п. 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Згідно з п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, Рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

У п. 85 вищевказаних Правил передбачено, що поштові відправлення з позначкою Вручити особисто, адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку. Рекомендовані листи з позначками Повістка ТЦК, Вручити особисто підлягають врученню особисто адресатам.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто ч. 2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, крім іншого, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Статтею 279-9 КУпАП передбачено особливості порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2024 року за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було сформовано повістку № 1547743, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 17.12.2024 о 09-00 г од. для уточнення даних.

Формування повістки у такий спосіб відповідає пункту 30 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Повістка про виклик ОСОБА_1 була направлена 04 грудня 2024 року за адресою позивача: АДРЕСА_1 . Така адреса зазначена й у медичній довідці про перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 12.02.2025 по 26.02.2025, доданій до позовної заяви.

Сформована 04 грудня 2024 року повістка направлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення за № 625, що підтверджується доданими до відзиву на позовну заяву додатками, а саме копією повістки, копією опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення, рекомендованим повідомленням за № 625.

Як убачається з роздруківки трекінга відстеження поштового відправлення за номером № 625, 13.12.2024 працівниками поштового відділення проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Так, у силу вимог п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, позивач ОСОБА_1 13.12.2024 (день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання) був належним чином сповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 17.12.2024, однак не з`явився у вказаний у повістці день та час до територіального центру комплектування та не повідомив про поважність причин неявки. За таких обставин, військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, доводи позивача про те, що йому не направлялася жодна повістка, спростовуються матеріалами справи. Доказів причин поважності нез`явлення до центру комплектування позивачем та його представником не надано.

Крім цього, доводи представника позивача про необхідність застосування примітки до ст. 210 КУпАП не можуть слугувати підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки стороною позивача не надано належних та допустимих доказів того, що держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів має можливість отримати персональні дані призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, що випливає зі змісту ст. 210 КУпАП.

При цьому оновлення військовозобов`язаним персональних даних у відповідних електронних реєстрах у строк, передбачений законом, не звільняє його від обов`язку з`явитися за викликом (повісткою) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як на одну з підстав для скасування оскаржуваної постанови, представник позивача в позовній заяві посилався на те, що ОСОБА_1 не було повідомлено про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Однак указані доводи повністю спростовуються наданими відповідачем доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення № 17, в якому вказана дата та час розгляду справи про адміністративне правопорушення в ІНФОРМАЦІЯ_6 , та з яким ОСОБА_1 ознайомлений під підпис.

Доводи представника позивача про те, що протокол № 17 не є належним доказом на підтвердження повідомлення позивача про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 13 лютого 2025 року для розгляду справи про адміністративне правопорушення, є безпідставними, оскільки складений стосовно ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також Інструкції зі складення територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року № 3, яка до того ж не містить імперативних вимог про застосування уповноваженими особами фото- та відеофіксації під час складення протоколу про вказане адміністративне правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позивачем та його представником не надано жодних доказів на спростування цих обставин. Крім того, в силу положень ст. 286 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є необов`язковою.

Як зазначено у позовній заяві, 13 лютого 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 у відсутність позивача розглянув справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При цьому ОСОБА_1 у період з 12 лютого 2025 року по 26 лютого 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні, на підтвердження чого до позовної заяви додано медичну довідку.

При цьому позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ОСОБА_1 відповідних заходів щодо повідомлення органу, який здійснює розгляд справи, про свою тимчасову непрацездатність. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, скористався своїм правом, передбаченим ст. 268 КУпАП, на подання заяви/клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд вважає слушними доводи представника відповідача про те, що навіть за умови фактичної неможливості особисто звернутися до органу, який розглядав справу про адміністративне правопорушення, із клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дату, позивач міг реалізувати своє право на захист через законного представника, чого зроблено не було.

До того ж, у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 735/1246/15-а зазначено, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує ЄСПЛ, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, які застосовує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Тобто, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правових наслідків порушень допущених судами при розгляді справ та критерії їх застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено істотних порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи вищевказані докази в сукупності, суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. У такому разі понесені позивачем судові витрати слід залишити за ним.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 73 - 77, 244 - 246, 255, 286 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , поданого представником адвокатом Тарановим Станіславом Ігоровичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко