Справа № 640/15583/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Карпушової О.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення, за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення № 69762034/1 від 05.09.2022 заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни про повернення виконавчого листа № 640/9027/20 від 27.05.2022 стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 640/9027/20 від 27.05.2022.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано повідомлення № 69762034/1 від 05.09.2022 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого листа № 640/9027/20 від 27.05.2022 стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вирішити процесуальне питання про відкриття відповідного виконавчого провадження за виконавчим листом № 640/9027/20 від 27.05.2022.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта мотивовані тим, що дії та рішення відповідача вчинено у відповідності до вимог закону. Вказано, до ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження. Витяг засвідчується підписами сторін договору (частина четверта статті 16 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позаяк

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у справі № 640/9027/20 зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист від 27.05.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, представником стягувача адвокатом Цикалевичем Володимиром Миколайовичем подано до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження до якої долучено оригінал виконавчого листа від 27.05.2022 у справі № 640/9027/20 про зобов`язання Апарата Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та копію договору про надання правової допомоги, засвідчену відповідно до Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163:2020.

Відділом примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомленням від 05.09.2022 повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання у зв`язку з тим, що повноваження представника не підтверджені у відповідності до ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції , оскільки до заяви не додано копії витягу з договору засвідченого підписами сторін договору.

Вважаючи оскаржуване повідомлення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що подана копія договору про надання правової допомоги від 24.03.2021 засвідчена відповідно до ДСТУ 4163:2020, відповідає вимогам абзацу 2 частини 4 статті 16 Закону та засвідчує наявність повноважень представника на пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання (стягнення) від імені стягувача - ОСОБА_1.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio».

Відповідно до п.1 .ч .1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 4 Закону закріплено вимоги до виконавчих документів, зокрема в частині четвертій вказано, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно зі статтями 14, 15 Закону України "Про виконавче провадження" учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, тощо. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Абзацом 2 частини четвертої вказаної статті визначено, що повноваження адвоката як представника посвідчуються ордером, дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження. Витяг засвідчується підписами сторін договору.

Позивачем подано до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву від 19.08.2022 про відкриття виконавчого провадження з додатками, а саме: оригіналом виконавчого листа від 27.05.2022 у справі № 640/9027/20 та копією договору про надання правової допомоги, засвідченої відповідно до Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163:2020.

Згідно з повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.09.2022 відповідач дійшов висновку, що виконавчий документ пред`явлено на виконання до відділу особою, повноваження якої не підтверджено належним чином, у зв`язку з чим, керуючись пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повернуто стягувачу.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Аргументуючи повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.09.2022 відповідач посилався на те, що всупереч положенням статті 16 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 10 розділу II Інструкції, адвокат Цикалевич В.М. не надав документів, що підтверджують його повноваження як представника ОСОБА_1., а саме відсутній ордер та витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження.

Водночас положеннями Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено такої підстави для повернення виконавчого документа стягувачу як надання договору про надання правової допомоги на підтвердження повноважень представляти інтереси стягувача, а не ордера адвоката з витягом із договору про надання правової допомоги.

Диспозиція абзацу 2 частини 4 статті 16 Закону передбачає подання альтернативних документів - ордеру, доручення або договору про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 69762034 позивачем подано копію договору про правову допомогу № 24-03/21-4 від 24.03.2021, з відміткою «Згідно з оригіналом, підписом адвоката Володимира Цикалевича та датою - 19.08.2022»

Даним Договором передбачено повноваження адвоката, серед яких: «бути представником Клієнта (ОСОБА_1.) в усіх органах влади та управління, інших установах та організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців, органах внутрішніх справ, прокуратури, державної фіскальної служби, нотаріату, в судах загальної юрисдикції (цивільне судочинство), господарських та адміністративних судах всіх інстанцій».

Представнику надано право посвідчувати копії документів, надавати та одержувати необхідні довідки та документи, в тому числі, рішення суду, виконавчий лист, наказ господарського суду, подавати від імені Клієнта різного роду документи, заяви, клопотання, скарги, позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги.

Колегія суддів погоджується з тим, що у представника позивача був відсутній обов`язок подачі витягу з договору, оскільки ним подано безпосередньо належним чином завірену копію договору про надання правової допомоги на підтвердження повноважень, а не ордер, до якого додається витяг з договору.

Відтак, подана копія договору про надання правової допомоги від 24.03.2021, засвідчена відповідно до ДСТУ 4163:2020 відповідає вимогам абзацу 2 частини 4 статті 16 Закону та засвідчує наявність повноважень представника на пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання (стягнення) від імені стягувача - ОСОБА_1., а повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання здійснено не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначених Законом.

Таким чином, твердження апелянта стосовно того, що до ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження, не можуть бути правовою підставою для скасування спірного рішення суду.

За статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У повідомленні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.09.2022 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не зазначено інших підстав для повернення, а зазначені підстави повернення визнано неправомірними, тому відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження відбувається на єдиній стадії такого провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно вирішив зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження, не втручаючись при цьому у хід виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. В. Карпушова

О. В. Епель