Справа № 120/10679/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 червня 2025 р. Справа № 120/10679/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі військова частина НОМЕР_1 , відповідач), про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 04.04.2024 позивач здійснювала виїзд за межі території України. Однак, під час перетину державного кордону, старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Порубне» начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно позивачки складено постанову про заборону в`їзду в Україну, яка мотивована тим, що при перетині кордону 04.04.2024, позивач пред`явила паспорт громадянки російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 03.02.2021. Під час проведення перевірки документів встановлено, що відносно позивачки прийнято рішення про примусове повернення, яке не було виконане, а тому: "з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні", на підставі положень частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", в порядку призначеному розділом 2, пунктом 2.1. (ж) Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 посадовою особою відповідача постановлено заборонити позивачці в`їзд в Україну строком на 5 (п`ять) років, до 04 квітня 2029 року.

Ухвалою від 15.08.2024 відмовлено у забезпеченні позову.

Ухвалою від 19.08.2024 відкрито провадження у справі та визначено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ст. 262 КАС Україні.

10.09.2024 представником відповідача до суду подано відзив на адміністративний позов, яким заперечує заявлені позовні вимоги. Крім іншого зазначає, що 04.04.2024, позивачем на прикордонному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Порубне" пред`явлено на паспортному контролі закордонний паспорт виданий 03.02.2021 з відміткою "Прийнято рішення про примусове повернення", терміном до 12.03.2024. Враховуючи, що позивачем не виконано покладенні на неї зобов`язання "самостійно залишити територію України", відповідно порушила встановлений термін перебування на території України на 24 дні. Тому, з метою дотримання вимог законодавства старшим лейтенантом прикордонної служби винесено постанову про заборону в`їзду в Україну громадянці рф ОСОБА_1 строком на 5 років.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до паспорту російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 03.02.2021, є громадянкою рф.

13.02.2024, начальником відділу Гайсинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області відносно ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 014988.

Відповідно до цього рішення позивача зобов`язано покинути територію України до 12.03.2024 року. Вказане рішення мотивоване тим, що позивачка перебуває на території України більше 90 днів з 180 дозволених, що є порушенням терміну перебування іноземців на території України.

В подальшому, 04.04.2024 позивач здійснювала виїзд за межі території України, під час перетину державного кордону, старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску "Порубне" начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " старшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно позивачки складено постанову про заборону в`їзду в Україну, яка мотивована тим, що при перетині кордону 04.04.2024, позивач пред`явила паспорт громадянки російської федерації для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 03.02.2021. Під час проведення перевірки документів встановлено, що відносно позивачки прийнято рішення про примусове повернення, яке не було виконане, а тому «з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні», на підставі положень частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", в порядку призначеному розділом 2, пунктом 2.1. (ж) Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946, постановлено заборонити позивачці в`їзд в Україну строком на 5 (п`ять) років, до 04 квітня 2029 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (Закон № 3773-VI.

За визначенням у п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частинами 1, 3 ст. 3 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

В ч. 1 ст. 13 Закону №3773-VI наведені підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

В`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: - в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (ч. 2 ст. 13 Закону №3773-VI).

Частиною 3 цієї статті встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.)

Відповідно до ст. 26 Закону № 3773-VI, визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно п. 5 ст. 26 зазначеного Закону, встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Також, відповідно до Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцями та особами без громадянства, затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946, розділом ІІ визначено підстави для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну.

Так, пп. 3 п. 2.3 ч. 2 розділу ІІ Інструкції, визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну відповідно до частини другої статті 14 і частини першої статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" приймається строком на п`ять років стосовно іноземців: - виявлених в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України під час їх виїзду з України після закінчення терміну, визначеного для виконання ними рішення про примусове повернення.

Отже, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позивачка не виконала обов`язку самостійно залишити територію України у строк, визначений у рішенні про її примусове повернення, чим порушила вимоги чинного законодавства України щодо правового статусу іноземців.

Так, як вже було зазначено, відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення, який не може перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення. Згідно з матеріалами справи, 13.02.2024 начальником Гайсинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області відносно позивачки ОСОБА_1 винесено рішення № 014988 про примусове повернення з території України з обов`язком залишити територію держави до 12.03.2024 року.

Разом з тим, виїзд позивачки з території України відбувся 04.04.2024, що майже на місяць пізніше гранично допустимого строку, встановленого у рішенні про примусове повернення. Жодних доказів того, що позивачка вжила заходів до добровільного виїзду у межах встановленого строку, суду не надано. Натомість, встановлено, що лише під час спроби перетину державного кордону після спливу встановленого строку було виявлено факт невиконання рішення про примусове повернення, що стало підставою для складання постанови про заборону в`їзду на територію України строком на п`ять років.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.3 частини другої розділу ІІ Інструкції, затвердженої наказом Адміністрації ДПСУ № 946 від 05.12.2011, орган охорони державного кордону уповноважений приймати рішення про заборону в`їзду іноземцям строком на п`ять років, зокрема у разі їх виявлення при виїзді з України після закінчення строку, встановленого для добровільного виконання рішення про примусове повернення. У справі наявне саме таке порушення.

Таким чином, суд констатує, що позивачка свідомо та без поважних причин не виконала обов`язок, покладений на неї відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI, про самостійне залишення території України у встановлений строк. Її безпідставне зволікання із виїздом за межі території України після прийняття рішення про примусове повернення, що призвело до порушення умов перебування, є достатньою підставою для застосування до неї заходів у вигляді заборони в`їзду, як таких, що відповідають чинному законодавству України та спрямовані на забезпечення інтересів національної безпеки та дотримання міграційного режиму.

Також, суд окремо зазначає, що доказів скасування рішення № 014988 від 13.02.2024, прийнятого управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області, яким зобов`язано позивача покинути територію України до 12.03.2024, матеріали цієї адміністративної справи не місять.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що доводи позивачки про незаконність застосованих до неї заходів адміністративного впливу не знайшли підтвердження під час розгляду справи. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки їх обґрунтованість не підтверджена жодними належними та допустимими доказами, а дії уповноважених державних органів були здійснені у межах наданих законом повноважень та відповідають вимогам чинного законодавства України.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки суд відмовляє в позовних вимогах, розподіл судових витрат на виконання ст. 139 КАС України у справі не проводиться.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянки російської федерації для виїду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 03.02.2021)

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 )

Рішення суду сформовано: 17.06.2025.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна