Справа № 521/6417/25
Суддя: Леонов О. С.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 521/6417/25
провадження №2-а/521/108/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси

у складі: судді Леонова О. С.,

за участі секретаря судового засідання - Должненко В.О. ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовом проти ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови №6192 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про адміністративне правопорушення, винесену 11.04.2025 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 стоїть на обліку як військовозобов`язаний в ІНФОРМАЦІЯ_2 та 08.04.2025 року при отримання висновку Військово-Лікарської комісії, після його погодження в обласній ВЛК, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 було повідомили про те, що він порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та не з`явився за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим порушив правила військового обліку та призначили дату розгляду адміністративної справи 11.04.2025 року, про що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено відповідний протокол. В протоколі ОСОБА_1 зазначив, що ніяких повісток за домашньою адресою чи за місцем роботи він не отримував. 11.04.2025 року ОСОБА_1 з`явився на прийом до юриста ІНФОРМАЦІЯ_4 , де йому вручили копію оскаржуваної постанови. ОСОБА_1 не погоджується з постановою, оскільки він не отримував жодних повісток. Позивач особисто не отримував та не відмовлявся від отримання повісток. Інформацію стосовно порушення правил військового обліку ОСОБА_1 дізнався на початку грудня 2024 року після оновлення застосунку «Резерв+» та починаючи з січня 2025 року кілька разів на місяць звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно того, яке саме порушення було допущено позивачем, але відповідь отримав лише 08.04.2025 року. Окрім того з постановою №6192 позивач не погоджується з тих підстав, що відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення, а як вбачається з вищевикладеного позивач близько трьох місяців лише з`ясовував підстави, з яких з`явився запис у застосунку «Резерв+» «Порушення правил військового обліку».

Позивач стверджує, що повістку (повідомлення) про необхідність з`явитися ІНФОРМАЦІЯ_3 не отримував, а навпаки вживав вичерпні заходи щодо дотримання законодавства про мобілізацію

Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову № 6192 від 11 квітня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17000,00 грн. за ч.3 ст. 210-1 КУПАП з подальшим закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 24.04.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови №6192 від 11.04.2025 року р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Ухвалено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.05.2025 року р. до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, а також представником відповідача надано копії справи №2362 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

В судові засідання призначені на 07.05.2025 року, 19.05.2025 року, 29.05.2025 року, 03.06.2025 року та 17.06.2025 року учасники справи не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, розгляд даної справи проводиться судом за відсутності представників відповідача, повідомленого належним чином, що не перешкоджає розгляду даної справи.

Судом встановлено, що постановою №6192 від 11.04.2025 року т. в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_2 накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень.

Відповідно до мотивувальної частини постанови ОСОБА_1 допустив порушення правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних затвердженою постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р.), в умовах особливого періоду, а саме не прибуття за викликом (повісткою) або мобілізаційним розпорядженням до Р(М)ТЦК та СП, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

На виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі представником відповідача було надано відзив на позовну заяву та копію справи №2362 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, які дослідженні судом.

Відповідно до протоколу №6019 від 08 квітня 2025 року складеного офіцером відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшим лейтенантом ОСОБА_3 зазначено, що 08 квітня 2025 року о 11 год 49 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено, що громадянин ОСОБА_1 допустив порушення правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних затвердженою постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 р.), в умовах особливого періоду, а саме не прибуття за викликом (повісткою) або мобілізаційним розпорядженням до Р(М)ТЦК та СП, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення, також долучено копію Повістки № 310852 від 06.10.2024 р. на ім`я ОСОБА_1 про з`явлення 16.10.2024 о 11:00 год. з описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення №450, без відмітки АТ «Укрпошта» про прийняття для відправлення, витяг з реєстру 1, витяг з реєстру 2 та опис адміністративної справи №2362, згідно якого будь-які поштові відправлення відсутні.

Позивачем надано до суду копії електронного військово-облікового документу від 24.12.2024 р. з якого дійсно вбачається, що позивача перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 в той же час відмітки щодо зняття з військового обліку з ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні.

11 квітня 2025 року т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_2 було винесено постанову № 6192, згідно якої ОСОБА_1 допустив порушення правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних затвердженою постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р.), в умовах особливого періоду, а саме не прибуття за викликом (повісткою) або мобілізаційним розпорядженням до Р(М)ТЦК та СП, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За змістом ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно із ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно абз. 1 п.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1)у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2)у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

-день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

-день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

-день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Позивач зазначає, що повістку від ІНФОРМАЦІЯ_3 він не отримував. Матеріали справи не містять доказів її належного направлення чи отримання позивачем. У відзиві за позов представник відповідача зазначає, що метод доставки повістки АТ «Укрпошта». Одночасно у справі №2362 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_4 будь-які поштові штампи або поштові чеки, що підтверджували б направлення поштового листа відсутні, також на сайті Укрпошта при відстеження поштового відправлення за № 450 виявлено така інформація «Дані про відправлення за номером 450 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі». Також будь-які поштові листи, або чеки з відмітками АТ «Укопошта», що свідчили про направлення, отримання, відмови від отримання, повістки у матеріалах адміністративної справи №2362 відсутні.

Отже, відповідачем будь-які докази щодо належного направлення повістки позивачу не надано.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 належним чином був сповіщений про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 до 16.10.2024, а тому доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення не надано.

Слід зазначити, що закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 року рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд доходить висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП не з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, у зв`язку з чим відоповідач безпідставно виніс Постанову №6102 від 11 квітня 2025 року, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому вказана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 2 ч. 3ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП не з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, у зв`язку з чим безпідставно винесено Постанову №6102 від 11 квітня 2025 року, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, скасування оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково, адже визнання постанови незаконною не передбачається ст. 286 КАС України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303-А, п.29).

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам позивача.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку з задоволення позову в частині вимог про скасування постанови та закриття провадження у справі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 287-293 КпАП України, ст.ст. 243-246,250, 251,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову № 6192 від 11 квітня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, згідно якої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн та направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

У частині вимог про визнання постанови протиправною - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 червня 2025 року.

Суддя: О. С. Леонов

17.06.25