Справа № 694/2804/24
Суддя: Смовж О. Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/2804/24
провадження № 2-а/694/2/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.06.2025 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Смовж О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Блискавки А.С.,
представника позивача адвоката Бабенка Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
25 жовтня 2024 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №316 від 04.10.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав повістку №3248 від 09.09.2024 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10.09.2024, проте у призначену дату та час не прибув, причини неприбуття не повідомив. Водночас, позивач вважає, що повістка видана без жодних підстав, оскільки він з`являвся у липні 2024 року за іншою повісткою, розпочав процедуру проходження ВЛК, проте у зв`язку з постійними направленнями на лікування, процедура ВЛК не завершена, відповідного висновку не складено. Відповідач через кожні три місяці направляє повістки з метою уточнення персональних даних та проходження ВЛК, разом з тим володіє інформацією про те, що ВЛК розпочато, але не завершено. Позивач не вбачає вини та умислу у своїх діях, вказує на наявність тяжких діагнозів, через які ВЛК постійно направляє його на лікування, і процедура отримання висновку затягується з причин від нього не залежних.
Посилаючись на такі та інші обставини, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та просить її скасувати.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.11.2024 (суддя Сакун Д.І.) відкрито провадження у справі, призначено судове засідання без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05.03.2025 справу передано у провадження судді Смовж О.Ю., ухвалою від 06.03.2025 справу прийнято у провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріали справи про адміністративне правопорушення №316 від 04.10.2024 відносно ОСОБА_1 .
Витребувані документи надійшли до суду 24.03.2025, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. В листі від 02.05.2025, відповідаючи на запит суду, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не користується, не є заброньованим. 09.09.2024 отримав повістку, за якою не прибув, поданий у розшук, 30.09.2024 доставлений поліцією, про що складено адміністративний протокол. Після направлення 02.10.2024 на проходження ВЛК до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, висновок не надав.
В судове засідання 03.06.2025 з`явився позивач ОСОБА_1 та його уповноважений представник адвокат Бабенко Р.В., які підтримали викладену позицію у позові, наголосили на тому, що за попередньою повісткою у липні 2024 року позивач з`явився, отримав картку для проходження ВЛК та з 18.07.2024 почав проходження за списком лікарів. Після виявлення лікарями ряду захворювань, у тому числі психічних, з`ясування обставин знаходження позивача на Диспансерному обліку у лікаря-нарколога, яким встановлені психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, направлявся на лікування, у зв`язку з чим висновок ВЛК не надано. Строк лікування продовжувався. Кожні три місяці позивач отримує одні і ті самі повістки: на 01.10.2024, 27.12.2024 та на 27.03.2025, при цьому ІНФОРМАЦІЯ_4 володіє інформацією щодо проходження позивачем лікування. Позивач та його представник зауважили, що ніякого умислу на порушення правил військового обліку та мобілізації у ОСОБА_1 не має, а приймаючи оскаржувану постанову, відповідач розглянув справу поверхово, не з`ясував усіх суттєвих обставин.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дати судових засідань повідомлявся належним чином.
Заслухавши пояснення позивача, його уповноваженого представника, дослідивши матеріали справи, наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Виходячи з матеріалів справи №316 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч.3 ст. 2101 КУпАП, 30.09.2024 офіцером мобілізаційного відділення лейтенантом ОСОБА_2 складено протокол №316, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав повістку №3248 від 09.09.2024 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10.09.2024, про що поставив свій особистий підпис. За рапортом офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанта ОСОБА_3 від 30.09.2024 на вказану дату не прибув, про причини не повідомив, і таким чином своїми умисними діями, що виразилися у невиконанні обов`язків, передбачених та покладених на нього законом, а саме: невиконання вимог ч.2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», абз 7 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 2101 КУпАП.
Відповідно до розписки ОСОБА_1 дійсно отримав повістку на 10.09.2024 на 09.00.
В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини неявки за повісткою заперечував, зазначив, що на визначений час знаходився в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , чекав до 12.00, ніхто його не викликав, нічого не вручав. Оскільки позивач проживає в іншому населеному пункті та вже запізнювався на останній автобус до с. Шевченкове, то покинув приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зазначив у розділі пояснення в протоколі від 30.09.2024. Про розгляд справи повідомлений під підпис на 04.10.2024 на 15.40.
Надалі, стосовно ОСОБА_1 складено постанову №316 від 04.10.2024, в мотивувальній частині якої зазначений такий самий текст, як у протоколі від 30.09.2024, та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 2101 КУпАП у вигляді штрафу 17 000 грн.
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 вперше та з`являвся за повісткою у липні 2024 року, отримав картку обстеження та медичного огляду, пройшов огляд у всіх лікарів ВЛК 18, 19 та 23 липня 2024 року, проте у зв`язку із знаходженням на диспансерному обліку у нарколога та постійними направленнями на лікування, процедура ВЛК не завершена, відповідного висновку не складено. При цьому, відповідач через кожні три місяці направляє ОСОБА_1 повістки з метою уточнення персональних даних та проходження ВЛК (від 09.09.2024, 30.09.2024, 22.12.2024, 27.03.2025 для уточнення даних та проходження ВЛК), разом з тим володіє інформацією про те, що ВЛК позивачем розпочато, але не завершено.
Відповідно до довідки КНП Звенигородська БЛІЛ від 30.09.2024 №265 ОСОБА_1 знаходиться на Д-обліку у лікаря-нарколога, відмічається психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю зі шкодою для здоров`я. Такі ж дані зазначені в консультаційному висновку лікаря-психіатра від 23.07.2024.
Також ОСОБА_1 має інші діагнози, встановлені консультаційними висновками спеціаліста від 23.09.2024, 07.10.2024 (а.с.16-17) (вірусний гепатит, алкогольний гепатит, з порушенням функцій печінки). У зв`язку з цим позивач направлявся на лікування, через що процедура проходження ВЛК не завершена, висновок ВЛК не складено.
Оцінюючи обставини, встановлені у даній справі, суд виходить із змісту статті 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною третьою статті 2101 КУпАП України передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".
Відповідно до частини першої цієї ж статті передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положеннями ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідачем встановлені фактичні дані та обставини справи не спростовані, відзив на позовну заяву не надавався.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).
Відповідно до абзацу 2 частини першої та частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до абзацу 2 пункту 56 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (далі - Положення № 352) оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17.
Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно із пунктом 8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
На виконання пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Отже, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.
Згідно з абзацом 3 частини дев`ятої статті 29 Закону № 2232-XII поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673, поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнається, зокрема, хвороба, підтверджена відповідними документами (довідками).
З аналізу наведених норм слідує, що громадянин повинен прибути за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, вказані у повістці, а у разі неможливості прибуття, повідомити ТЦК про поважність причин не прибуття за повісткою.
Судом встановлено, що фактичною підставою для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 2101 КУпАП, на підставі оскаржуваної постанови від 04.10.2025 №316, слугував складений 30.09.2024 протокол №316, у якому суть адміністративного правопорушення полягала у неприбутті позивача станом на 10.09.2024 за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення персональних даних та проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Разом з тим, позивач наполягав у своїх поясненнях на тому, що своєчасно за повісткою прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09.00 до 12.00 чекав виклику, після чого покинув його, оскільки його ніхто не викликав, не перевіряв його явку, не запрошував до кабінету.
Будь-яких підтверджених аргументів та доводів зворотного суду відповідачем не надано, такі обставини не спростовано.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Для кваліфікації дій за частиною третьою статті 2101 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення: вчинення такого порушення особою в особливий період.
Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина перша статті 247 КУпАП).
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Суду не доведено обґрунтованості виклику позивача до РТЦК неодноразово за тих умов, що первинно за викликом у липні 2024 року він добросовісно з`явився до РТЦК, оновив дані, розпочав проходження ВЛК. Які саме дані необхідно оновити позивачу з тих, що немає у своєму розпорядженні або у доступі РТЦК, суду не пояснено та доведено.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням вищенаведеного, вина ОСОБА_1 не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 2101 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 2101 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн, який підлягає поверненню йому за рахунок асигнувань відповідача.

Відшкодування на правничу допомогу у цій справі не заявлялося.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 19, 77, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_5 №316 від 04 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.2101 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення №316 відносно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 16.06.2025.

Суддя О.Ю. Смовж