Справа № 297/1772/25
Суддя: ГАЛ Л. Л.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/1772/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Фазекаш Н.В., розглянувши адміністративний позов у терміновій справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівського районного управління поліції відділення поліції № 2 (с-ще Воловець) ГУНП в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4791955 від 22.05.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , звернувся в суд із адміністративним позовом до Мукачівського районного управління поліції відділення поліції № 2 (с-ще Воловець) ГУНП в Закарпатській області, яке знаходиться за адресою с-ще Воловець, вул. Карпатська, 53, Мукачівського району, Закарпатської області, та Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області, розташованого за адресою м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, , про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4791955 від 22.05.2025 року про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 травня 2025 року, керуючи транспортним засобом марки «HYUNDAI Н200», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом на автодорозі Київ-Чоп позивача зупинив інспектор ВП № 2 (с-ще. Воловець) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Гошпер О.Ф. для перевірки документів, у відповідь на його прохання позивачем було надано діюче водійське посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 30.07.2021 року ТСЦ 2147.

Однак, незважаючи на наявне посвідчення водія з відповідною категорією, інспектором ВП № 2 (с-ще. Воловець) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Гошпером О.Ф. складено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4791955, згідно якої 22.05.2025 року о 14:02 год. на 717 км автодороги Київ-Чоп водій ОСОБА_2 , начебто, керував транспортним засобом марки «HYUNDAI Н200», д.н.з НОМЕР_4 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування транспортним засобом особою як не має права таким транспортним засобом, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

При винесені оскаржуваної постанови інспектором не враховано вимоги Закону

України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Постанови Кабінету Міністрів України № 348 від 22.03.2022 року (яка набула чинності з 23 березня 2022 року), згідно якої внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 року № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» та доповнено Постанову КМ України пунктом 1-1, згідно якого установлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії С, С1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії В.

При цьому за змістом вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (із змінами) не міститься будь-яких обмежень щодо її застосування на водіїв (в залежності від роду занять, проходження служби тощо), а відтак її чинність поширюється на усіх осіб, які мають посвідчення водія категорії В.

Окрім того, в постанові про вчинення адміністративного правопорушення, працівниками поліції не вказано, яку саме категорію посвідчення водія позивач повинен був мати для керування транспортним засобом марки «HYUNDAI H200», д.н.з НОМЕР_2 , з урахуванням вищевказаних положень постанови Кабінету Міністрів України № 348 від 22.03.2022 року зі змінами та доповненнями.

12 червня 2025 року від Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що ГУНП в Закарпатській області не визнає позов ОСОБА_1 в повному обсязі з наступних підстав.

Постановою серії ЕНА № 4791955 від 22.05.2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 гривень.

Частина 2 статті 126 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або в передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Зазначає, що працівником поліції було зупинено транспортний засіб з причепом, яким керував ОСОБА_1 .

Категорія ВЕ - це вид водійського посвідчення, який дозволяє керувати легковим автомобілем (категорія В) з причепом, маса якого перевищує 750 кг.

Оскільки позивач керував транспортним засобом з причепом, він мав мати категорію ВЕ водійського посвідчення. Згідно пред`явленого посвідчення та копії посвідчення, яке позивач надав разом з позовною заявою дана категорія у позивача була відсутня.

Щодо твердження позивача, що на період воєнного стану дозволяється водіям керувати транспортними засобами категорії C, C1 на території України, які мають посвідчення водія категорії B. на підставі постанови КМУ № 348 від 22.03.2022 року та постанови № 184 КМУ від 03.03.2022 року, слід зазначити наступне.

Дане твердження позивача спростовується наданим ним посвідченням водія та відеодоказом з нагрудної камери поліцейського, де встановлено, що позивач керував транспортним засобом з причепом відповідно не маючи належної категорії посвідчення водія.

Відповідно норми постанови КМУ №348 від 22.03.2022 року та постанови № 184 КМУ від 03.03.2022 року на позивача не поширюються, оскільки вони стосуються водіїв, які мають категорію посвідчення В і можуть на період воєнного стану керувати транспортними засобами з категорією С, СІ, а не як в даному випадку маючи категорію В позивач керував транспортним засобом з причепом, де потрібна категорія посвідчення водія ВЕ.

Також дані правопорушення поліцейським було зафіксовано за допомогою портативних технічних приладів, як це передбачено згідно наказу МВС від 18 грудня 2018 року № 1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів".

Долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, а зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 22.05.2025 року за участі сторін в справі.

Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, не може слугувати за встановлених в цій справі обставин достатньою підставою для неврахування цього доказу, при тому, що фіксація правопорушення не здійснювалася в автоматичному режимі.

Оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

17 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що у спірній постанові не вказано жодного слова про причіп через який позивача притягнули до відповідальності.

Склад правопорушення сформульовано по суті у відзиві на позовну заяву, де вказано вимогу про категорію ВЕ на причіп.

У спірній постанові вказано тільки те, що він, позивач, керував транспортним засобом без права керування таким транспортним засобом, однак не вказано який дозвіл мав би я мати.

Також у спірній постанові працівник поліції не зазначив дозвіл на

керування яким транспортним засобом позивач повинен був мати на його думку - ВЕ чи С/С1 категорію.

У відзиві на позовну заяву вказано про надання суду відео доказу, однак такого відеозапису позивач не отримував.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі.

Відповідач - представник ГУНП в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду належно повідомлений.

Відповідач представник Мукачівського РУП відділення поліції № 2 (с-ще Воловець) ГУНП в Закарпатській області в судове засідання також не з`явився.

Відповідачі про місце та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2025 року о 14:02 год. в с. Нижні Ворота, дорога Київ-Чоп, інспектором ВП № 2 (с-ще. Воловець) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Гошпером О.Ф. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4791955, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП України.

Підставою прийняття такої постанови стали наступні обставини, встановлені відповідачем: ОСОБА_1 22 травня 2025 року о 14:02 год. в с. Нижні Ворота, дорогою Київ-Чоп, керував транспортним засобом марки «HYUNDAI Н200», д.н.з НОМЕР_4 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 251 КУпАП вказує на те, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення - завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачем ГУНП в Закарпатській області надано відзив на позовну заяву та в спростування доводів позивача додано тільки таблицю можливих категорій посвідчення водія в Україні.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення, складений 22.05.2025 року інспектором ВП № 2 (с-ще. Воловець) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, не конкретизований, не в повному обсязі викладено обставини вчиненого, а саме не вказано яку категорію повинен був мати ОСОБА_1 , при цьому ні в змісті протоколу ні в додатках не вказано вагу транспортного засобу та причепу, яким керував ОСОБА_1 .

У відзиві цього також не зазначено.

Згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 9 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 N 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем у статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року N 3353-XII.

Так, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до п. 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до положень п. 2.13 ПДР України право на керування транспортними засобами особам може бути надано: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, з 18-річного віку; автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії ВЕ, С1Е, СЕ), а також тими, що призначені для перевезення великовагових і небезпечних вантажів, з 19-річного віку.

При цьому транспортні засоби належать до таких категорій: A1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт; A - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше; B1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів; B - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; C1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії C1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; C - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії C та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

Відповідно до копії посвідчення водія серії НОМЕР_3 , яке видане на ім`я позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка міститься в матеріалах справи встановлено, що останній має право керувати транспортними засобами, які відносяться до категорії: В, В1. При цьому категорія ВЕ відповідно до посвідчення водія не відкрита.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. N 340 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 511) водіям транспортних засобів категорій B, C1, C, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії B дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

До керування транспортними засобами категорій B, C1, C, D1 і D з причепами, повна маса яких становить більш як 750 кілограмів і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа перевищує 3500 кілограмів, а також зчепленими автобусами допускаються водії, які мають право на керування транспортними засобами категорій BE, C1E, CE, D1E і DE.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. N 340 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 511) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Категорії В, В1, які відкриті у позивача, призначені для керування транспортним засобом який рухається з причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів або перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

Пункт 2.13 ПДР України вказує, що категорії BE, C1E, CE, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії B, C1, C, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів.

Аналогічні положення містяться і в п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. N 340 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 511).

Вага транспортного засобу «HYUNDAI Н200», д.н.з НОМЕР_4 , без навантаження 1847 кг, повна маса 3050 кг, що підтверджується відомостями із свідоцтва транспортного засобу вантажного фургону.

Проте в матеріалах справи відсутня копія свідоцтва про реєстрацію причепу або його технічні характеристики на підставі яких можна було б встановити його конкретну масу.

Так, відповідачем ГУНП в Закарпатській області не доведено та не надано належних доказів на підтвердження правомірності свого рішення, тобто не вказано правове обґрунтування - конкретну норму підзаконного акту та докази вказаного правопорушення про те, що автомобіль позивача разом з причепом перевищує 3500 кілограмів для керування якого вже необхідно посвідчення водія категорії ВЕ.

Отже, правове обґрунтування позивача, яке зазначено в позові не вірне, однак оспорювання постанови та вказівка, що вона не відповідає нормам закону та являється недоведеною є слушною.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства суд прийшов до висновку, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП не доведена, тому дії суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірними, постанова складена відносно нього є незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 245, 280, 289 КУпАП, ст. 9, ч. 2 ст. 77, 241, 242, 246, 286 КАС України,

рішив:

Позов ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Мукачівського районного управління поліції відділення поліції № 2 (с-ще Воловець) ГУНП в Закарпатській області, яке знаходиться за адресою с-ще Воловець, вул. Карпатська, 53, Мукачівського району, Закарпатської області, та Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області, розташованого за адресою м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, , про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4791955 від 22.05.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4791955 від 22.05.2025 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 20 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Лайош ГАЛ