Справа № 320/16461/25
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 червня 2025 року Київ № 320/16461/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Скрипка І.М., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Державна служба України з етнополітики та свободи совісті 04.04.2025 звернулася через підсистему «Електронний суд» до суду з позовом (зареєстрований 07.04.2025) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Просили визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Величка Романа Сергійовича від 03.04.2025 ВП № 77536692 про накладення штрафу на боржника, Державну службу України з етнополітики та свободи совісті на користь держави у розмірі 5100 грн.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального закону, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою від 12.05.2025 позовну заяву залишив без руху з наданням позивачеві десятиденного строку для усунення її недоліків шляхом подання: доказів сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. за місцем розгляду справи Київським окружним адміністративним судом; усіх належним чином засвідчених копій доданих до позовної заяви документів згідно з переліком додатків (в одному примірнику лише для суду).

Від представника позивача до суду надійшов лист від 15.05.2025 № 2839/04-01-11/25, відповідно до якого просили врахувати, що відсутність відкритих асигнувань (коштів на рахунках) ДЕСС за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» (кошторис на 2025 рік) та зупинення операцій з бюджетними коштами унеможливлює виконання ухвали у встановлений десятиденний строк, у зв`язку із чим просили суд відстрочити сплату судового збору до 30.06.2025. На виконання ухвали також надали усі належним чином засвідчені копії доданих до позовної заяви документів згідно з переліком додатків.

Розглядаючи питання про відстрочення сплати судового збору, суд виходив із такого.

У силу вимог частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, встановлюється ставка судового збору 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, ураховуючи приписи чинного законодавства у взаємозв`язку із заявленими у позові вимогами, позивачеві слід було сплатити 3028,00 грн.

За нормами частини першої статті 9 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Проте доказів сплати судового збору матеріали позову не містять.

Разом із тим, позивачем в порядку усунення недоліків позовної заяви заявлено про відстрочення сплати судового збору.

Обґрунтовуючи підстави щодо відстрочення сплати судового збору, заявник посилається на те, що Управлінням Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва вжито заходів щодо виконання рішення суду у справі № 320/21/23, та зупинено операції з бюджетними коштами ДЕСС, що на думку позивача, підтверджується повідомленням від 01.04.2025 № 2601-2-12-10/373.

Дослідивши назване повідомлення, суд констатує непідтвердження доводів заявника в частині зупинення Управлінням Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва операції з бюджетними коштами позивача, оскільки із буквального змісту цього повідомлення встановлено наступне.

Так, Управлінням Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва в адресу позивача скероване повідомлення «про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно розрахункового документу від 24.01.2025» від 01.04.2025 № 2601-2-12-10/373, відповідно до змісту якого Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва повідомило позивача про отримання виконавчого листа у справі № 320/21/23.

У зв`язку з неможливістю визначення кодів класифікації видатків бюджету та рахунків позивача, з яких проводиться безспірне списання коштів, керуючись пунктом 29 Порядку № 845 та з метою належного виконання виконавчих документів, просили протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання запиту надати інформацію пов1язану з визначенням кодів класифікації видатків бюджету та рахунків, з яких буде проведено безспірне списання коштів.

Таким чином, жодних дій Управлінням Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва про зупинення операцій з бюджетними коштами ДЕСС, про які стверджує позивач, не вчинялося відповідно до цього листа від 01.04.2025 № 2601-2-12-10/373, тож такі доводи позивача про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованими та безпідставними, а представлена у відповідь на це повідомлення копія кошторису на 2025 рік позивача свідчить про наявність відповідних коштів на здійснення інших видатків, зокрема видатки на надання кредитів, 43 814 800, поточні видатки 43 814 800, оплата праці 33 953 200 та інші, а про об`єктивну неможливість перерозподілу таких видатків для сплати судового збору заявник суду не навів та документально не підтвердив.

Вирішуючи питання щодо заявленого клопотання, суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Таким чином за обґрунтованим клопотанням, вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі, суд може звільнити позивача від сплати судового збору, зменшити його розмір, відстрочити або розстрочити його сплату.

У позовній заяві сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та надати суду відповідні докази.

Слід зазначити, що судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функцію. Компенсаційна функція полягає у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії. Превентивна функція полягає в попередженні необґрунтованих звернень до судів, у забезпеченні виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов`язків. Соціальна функція проявляється в тому, що судові витрати покликані забезпечити фактичну доступність до правосуддя.

Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові від 23.01.2015 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Разом із тим, особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, не обмежена в праві в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 26.12.2017 у справах № К/9901/132/17, № К/9901/284/17, від 22.01.2018 у справах № К/9901/4773/18, № К/9901/5115/18.

Суд зазначає, що позивач не включений до числа осіб, звільнених від оплати судового збору при подачі позовів, зокрема до адміністративного суду, що прямо передбачено Законом України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позову), а тому є платником судового збору на загальних підставах.

Крім того, суд убачає за доцільне зазначити, що у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частина друга статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України).

Більш того, суд звертає увагу, що доводи заявника про майновий стан сторони та те, що зупинені операції з його бюджетними коштами, не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, не підтверджені документально, по-друге, пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 22.05.2015 № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» Кабінет Міністрів України було зобов`язано забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Крім того, статтею 8 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Із указаного вбачається, що позивач не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення його сплати.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 10.01.2018 у справі № К/9901/12/18, від 12.01.2018 у справах № К/9901/2132/18, № К/9901/2135/18, № К/9901/2131/18 та № К/9901/2134/18.

Із урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору. Окрім того, жодними засобами доказування (документально підтверджуючі докази) наявності чи відсутності зупинення операцій з бюджетними коштами суду не підтверджено взагалі.

Отже станом на день постановлення цієї ухвали позивач вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не виконав та правом на продовження встановленого судом строку на усунення недоліків, у разі його пропуску з поважних причин, наданим статтею 121 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався.

Згідно з резолютивною частиною ухвали про залишення позовної заяви без руху позивача було попереджено судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

За приписами пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув недоліки, про які зазначено в ухвалі від 12.05.2025 та не спливу судовий збір, а судом не встановлено підстав для відстрочення сплати збору, позовна заява підлягає поверненню.

Оскільки позовна заява з додатками у паперовому вигляді до суду не подавалась, а сформована в підсистемі «Електронний суд», суд обмежується лише процесуальним рішенням про її повернення.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

відмовити Державній службі України з етнополітики та свободи совісті у відстроченні сплати судового збору.

Позовну заяву Державної служби України з етнополітики та свободи совісті - повернути позивачеві без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, у т.ч. й із заявою про поновлення строку звернення до суду.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Скрипка І.М.