Справа № 260/5876/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5876/24 пров. № А/857/3773/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

за участю:

представник відповідач Тегза А.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі №260/5876/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя Луцович М.М., м. Ужгород, проголошено 18 грудня 2024 року о 16:04:39, повне судове рішення складено 26 грудня 2024 року), -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в Закарпатський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просив :

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2024 №0-0706-UA0072363.

Позовні обґрунтовані тим, що спірним рішенням відповідач нарахував позивачу податкове зобов`язанні з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вважав такі дії протиправними з огляду на те, що належний позивачу об`єкт незавершеного будівництва, який став базою нарахування податку на нерухомість, не є нерухомим майном в розумінні Податкового кодексу України (далі ПК України), оскільки об`єкти незавершеного будівництва не визначені ПК України як об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та до завершення будівництва (створення майна), введення його в експлуатацію та набуття права власності на окремий об`єкт нерухомого майна особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Cуд першої інстанції зазначив що позивач, на підставі договору купівлі-продажу, набув у власність нежитлову будівлю, що складається з дачного будинку, будівлі мехмайстерні та складу техматеріалів. Вказаний правочин зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1753620, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №3238326 від 30.11.2006. Об`єкт є закінченим будівництвом. Вказаний об`єкт нерухомого майна закрито 01.08.2024 з підстави його знищення.

Суд першої інстанції констатував, що спірне податкове повідомлення-рішення сформоване 02.05.2024 за звітний період 2023 року, а відповідно належний позивачу об`єкт нерухомості, у період з 01.01.2023 по 31.12.2023, за який і нараховано податковий борг, є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону, відтак на такий повинен нараховуватись податок на нерухоме майно.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги фактично відповідають доводам позовної заяви та зводяться до позиції позивач, що спірне податкове повідомлення-рішення є незаконним з підстави того, що належний позивачу об`єкт незавершеного будівництва, який став базою нарахування податку на нерухомість, не є нерухомим майном в розумінні Податкового кодексу України (далі ПК України). Більше того, такий об`єкт є знищений, а тому підстав для нарахування податкового зобов`язання у відповідача не було.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник відповідача проти вимог скарги заперечив, вважає вимоги позивача безпідставними, а висновки суду першої інстанції цілком обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом з`ясовано, що громадянин ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу ВЕІ №450335 від 30.11.2006, укладеного з Відкритим акціонерним товариством «Воловецький лісокомбінат», набув у власність нежитлову будівлю, що складається з дачного будинку, будівлі мехмайстерні та складу техматеріалів, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі об`єкт майна). Цей правочин зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1753620, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №3238326 від 30.11.2006.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт нерухомого майна - будівля, Дачний будинок будівля мехмайстерні, склад техматеріалів загальною площею (кв.м): 292.99, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 є закінченим будівництвом, має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, власником якого є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна.

Також, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна судом з`ясовано, що згаданий вище об`єкт нерухомого майна закрито 01.08.2024 з підстави знищення об`єкта речових прав.

Разом з тим, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області було сформовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 02.05.2024 №0-0706-UA0072363 на суму 19630,33 грн. за звітний період 2023 року, щодо об`єкта нежитлової нерухомості «нежитлова будівля» площею 292,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням відповідача позивач подав до суду позов.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції апеляційний суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями Податкового кодексу України.

При вирішені спору суд виходить із того, що за змістом пункту 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Пунктом 8.3 статті 8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1 статті 10 ПК Українидо місцевих податків належать податок на майно.

Пунктом 10.3 статті 10 ПК Українивизначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексущодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК Україниподаток на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Апеляційним судом з`ясовано, протиправність податкових повідомлень-рішень позивач обґрунтовує доводами про те, що :

- нерухоме майно, яке використано відповідачем як база нарахування податкового зобов`язання, не є нерухомим майном в розумінні ПК України;

- майно є знищене, а відтак нарахування податкового зобов`язання є неможливим.

В контексті таких доводів апеляційний суд зазначає наступне.

За даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС України, на підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, ОСОБА_1 було сформоване податкове повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 02.05.2024 №0-0706-UA0072363 на суму 19630,33 грн. за звітний період 2023 року, щодо об`єкта нежитлової нерухомості «нежитлова будівля» площею 292,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з дачного будинку, будівлі мехмайстерні та складу техматеріалів.

Як уже зазначалось позивач набув згадане майно на підставі договору-купівлі продажу від 30.11.2006 ВЕІ №450335. Цей правочин зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1753620, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №3238326 від 30.11.2006. За даними цього реєстру об`єкт нерухомого майна є закінченим будівництвом об`єкт, а її власником є ОСОБА_1 , громадянин України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що об`єкт нерухомого майна позивача підлягає оподаткуванню відповідно до положень 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Зазначене спростовує доводи позивача про те, що належний позивачу об`єкт незавершеного будівництва не є нерухомим майном та такий не оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Надані позивачем фототаблиці та акт обстеження стану майна не спростовують висновок суду першої інстанції, оскільки інформація щодо об`єкту нерухомості отримується безпосередньо з відповідного державного реєстру.

Щодо доводів про те, що майно знищено, а відтак таке не підлягає оподаткуванню суд зазначає наступне.

Як підтверджується матеріалами справи об`єкт нерухомого майна закрито 01.08.2024, з підстави знищення об`єкта речових прав, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно запису у реєстрі щодо деталізованої інформації про об`єкт речових прав: «документ, що підтверджує факт знищення об`єкта будівництва (Витяг з ЄДЕССБ), серія та номер: DT01:7059-8079-7308-2985, виданий 23.07.2024, видавник: ЄДЕССБ, документ отримано з ЄДЕССБ; заява власника (співвласників) про знищення об`єкта речового права, серія та номер: б/н, виданий 22.07.2024, видавник: ОСОБА_1 , справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г. 22.07.2024 року, зареєстровано в реєстрі за № 2055; заява власника (співвласників) про знищення об`єкта речового права, серія та номер: б/н, виданий 01.08.2024, видавник: ОСОБА_2 , справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г. 01.08.2024 року, зареєстровано в реєстрі за № 2114.

Згідно з пунктом 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV, зі змінами та доповненнями, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр).

Порядок проведення державної реєстрації припинення прав власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знищенням визначено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі Постанова №1127).

Так, у пункті 75 Постанови №1127 зазначено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, у зв`язку з його знищенням, проводиться за наявності відомостей про факт знищення, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Положеннями статті 349 Цивільного кодексу України від 6 січня 2003 року №435-ІVвизначено, що за заявою власника нерухомого майна, права на яке підлягало державній реєстрації, припиняється право власності на знищене нерухоме майно з моменту внесення змін до Державного реєстру.

Також, відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV, передбачено, що у разі знищення, зокрема об`єкта нерухомого майна, відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується.

Апеляційний суд нагадує, що спірне податкове повідомлення-рішення стосується періоду 01.01.2023 по 31.12.2023. В той же час запис щодо об`єкта нежитлової нерухомості «нежитлова будівля» площею 292,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 датований 01.08.2024. Тобто станом на 2023 рік майно згідно Державного реєстру не вважалось знищеним, а запис щодо нього не був закритий. Позивач не надав ні контролюючому органу, ні суду доказів того, що реєстраційний номер об`єкта оподаткування скасований у період, за який нараховано оспорюване податкове повідомлення-рішення.

Тобто, належний позивачу об`єкт нерухомості у період з 01.01.2023 по 31.12.2023, за який і нараховано податковий борг, є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону, відтак на такий повинен нараховуватись податок на нерухоме майно.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірне рішення відповідача про нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 02.05.2024 №0-0706-UA0072363, прийняте контролюючим органом правомірно, з урахуванням податкової інформації, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань та функцій та не підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі №260/5876/24- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 16.06.25