Справа № 380/2005/23
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 червня 2025 року

м. Київ

справа №380/2005/23

адміністративне провадження № К/990/15868/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Смоковича М.І., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач 1), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі - відповідач 2), у якому просила (урахуванням уточнених позовних вимог):

- стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на її користь компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки із урахуванням сум податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при виконанні рішення суду;

- стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на її користь середній заробіток за час порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум у розрахунку 534,79 грн за кожний робочий день затримки виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2024, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із цією касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2025 касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 330 КАС України. Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи; доказів на підтвердження заявленого клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Копія ухвали Верховного Суду від 05.05.2025 направлена скаржниці поштовим відправленням зі штрихкодовим ідентифікатором 393, копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху отримана скаржником 14.05.2025, що підтверджено розпискою у вказаному повідомленні.

26.05.2025 від скаржниці на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заяви про усунення недоліків шляхом, визначеним вищезазначеною ухвалою Верховного Суду, скаржницею надано уточнену касаційну скаргу та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Як слідує зі зміст уточненої касаційної скарги скаржниця посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» , що відповідає пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, які неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Зазначена скаржником норма права, щодо неправильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.).

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в ухвалі Верховного Суду від 05.05.2025 про залишення касаційної скарги без руху скаржниці надавалися роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.

В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху Суд звертав увагу скаржниці, що спір стосується компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення середнього заробіток за час порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум, відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Водночас, скаржниця повторно посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Однак, як слідує із змісту оскаржуваних рішень, суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору не застосовували норми пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, яка регулює питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Питання звільнення скаржниці не входить до предмету позову цієї справи та вирішується судами в інших судових провадженнях.

Норми пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII не регулюють питання компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення середнього заробіток за час порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум, а тому судами при вирішенні цього спору не застосовувалися.

А відтак, доводи уточненої касаційної скарги щодо необхідності формування висновків щодо застосування пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII саме у цій справі є необґрунтованими.

Отже, при поданні уточненої касаційної скарги скаржницею не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Доводи скаржниці щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи та переоцінки доказів.

Проте, до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто суб`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Отже, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо неправильного застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами саме у цій справі.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Інші доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

На виконання цієї ухвали в установлений Судом строк скаржницею також подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

У цьому клопотанні скаржниця надала копію конверту, у якому Восьмим апеляційним адміністративним судом 04.03.2025 за трек-номером 775 направлено ОСОБА_1 копію постанови від 12.02.2025. Згідно з відомостями роздруківки із сайту Укрпошти поштове відправлення за трек-номером 75 доставлено та вручено адресату 11.03.2025. Згідно з відбитком поштового штемпеля ця касаційна скарга направлена на адресу Суду 08.04.2025.

За змістом частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Розглянувши клопотання скаржниці про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин такого пропуску та можливість його поновлення на підставі частини другої статті 329 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення натомість в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а надалі саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржниці було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржницею не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 05.05.2025 про залишення касаційної скарги без руху в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У пункті 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати поважними підстави пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі № 380/2005/23 та поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення коштів, - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
М.І. Смокович В.М.Соколов