Справа № 420/34855/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34855/23
Перша інстанція: суддя Левчук О.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Шевчук О.А.,

Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача МОУ, у якому просив:

- скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 3.02.2023р. №177 в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності згідно п.1 та п.5 ст.3 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних осіб, за шкоду завдану державі» (пункт 2 Наказу 177) та стягнення з капітана ОСОБА_1 , лікаря медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 , матеріальної шкоди за пошкодження двигуна автомобіля марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 (пункт 4 Наказу 177);

- скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.03.2023р. №349 в частині стягнення з ОСОБА_1 суми збитків завданої державі у розмірі 82,110грн.;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 неправомірно утримане грошове забезпечення у розмірі 82 110грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що актом службового розслідування встановлено, що 25.11.2022р., позивач не знаходився за кермом автомобіля. Керування автомобілем здійснював солдат ОСОБА_2 , а тому саме він несе відповідальність за використання автомобіля в стані, непридатному для експлуатації та за його пошкодження під час такого використання.

Позивач зазначив, що для встановлення об`єктивних обставин, що мають значення для вирішення справи, причинно-наслідкового зв`язку та ступеня вини позивача потрібно було провести відповідну експертизу, на вирішення якої поставити питання про характер та ступінь пошкоджень і їх вплив на технічну справність автомобіля та можливість виконання бойових завдань.

Позивач вважає, що усі обставини, на яких ґрунтується обвинувачення позивача у завданні державі матеріальних збитків, отримані внаслідок дачі показань особами, які, окрім солдата ОСОБА_2 та солдата ОСОБА_3 , жодного відношення до управління автомобілем не мають, а лише бачили як позивач знаходився за його кермом, без зазначення того чи здійснював позивач рух на транспортному засобі чи ні.

Також при проведенні службового розслідування не врахована інформація, що автомобіль був на ремонті в м.Миколаїв. Крім того позивача ніяким чином не долучили до розслідування, а саме розслідування проведено без його участі. Позивач володіє достовірною інформацією, що автомобіль був пошкоджений в ДТП, де був пошкоджений двигун і рама автомобіля (водієм на той час був солдат ОСОБА_3 ).

Отже, результати проведення службового розслідування не відображають об`єктивних обставин та порушують права та інтереси позивача. В акті не вказано який із покладених обов`язків не виконав позивач, що стало підставою для проведення службового розслідування. Актом встановлено, що до службових обов`язків начальника медичної служби входить усунення технічних пошкоджень автомобіля та його двигуна, що є помилковим та хибним твердженням.

Крім того, позивач зазначає, що солдати про начебто поломку автомобіля було відомо протягом 24.11.2022р. та 25.11.2022р., проте рапорт про неможливість використання автомобіля, відносно поломки якого проводилось службове розслідування складений аж 15.12.2022р., тобто через 20 днів після того, коли стало відомо про несправність транспортного засобу. Матеріалами службового розслідування не встановлено де протягом вказаних 20 днів перебував автомобіль та чи використовували його інші особи. При цьому, службове розслідування відносно позивача розпочато 15.12.2022р., а закінчено 3.02.2023р.. Наказу про продовження строку проведення службового розслідування самі матеріали службового розслідування не містять, що свідчить про незаконність його проведення поза строками, встановленими ч.3,4 ст.8 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Більш того, наказ, яким позивача притягнуто до відповідальності не доводився до останнього під підпис.

Отже, під час проведення службового розслідування були порушені строки його проведення, порядок доведення наказу про притягнення до відповідальності позивачу до відома, а також порушені строки накладення дисциплінарного стягнення.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано пункт 2 та пункт 4 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 3.02.2023р. №177 «Про результати службового розслідування».

Визнано протиправним та скасовано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.03.2023р. №349.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 утримане на виконання наказу від 3.02.2023р. №177 грошове забезпечення у розмірі 82 110грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та дії відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки відповідача щодо вчинення позивачем порушень, визначених у висновку службового розслідування, є безпідставними та необґрунтованими.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив невірне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.10.2022р. №301 капітана медичної служби військової служби за контрактом ОСОБА_1 , з 29.10.2022р. зараховано до списків особового складу частини, та на всі види забезпечення, продовольче забезпечення з 30.10.2022р. і вважати таким, що з 29.10.2022р. справи та посаду прийняв і приступив до тимчасового виконання службових обов`язків за не вакантною посадою начальника медичної служби начальника медичного пункту (т.1 а.с.105).

15 грудня 2022р. т.в.о. начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_1 подано на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 рапорт, в якому повідомлено про те, що технічний стан санітарного автомобіля медичної служби БОГДАН-2251 номерний знак НОМЕР_2 не дозволяє його використовувати для виконання бойових завдань медичної евакуації, та запропоновано провести службове розслідування та технічний огляд автомобіля (т.1 а.с.11,86).

15 грудня 2022р. командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №1125, яким на підставі рапорту т.в.о. начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_1 по факту виведення з ладу санітарного автомобіля медичної служби БОГДАН-2251 номерний знак НОМЕР_2 , з метою уточнення причин та умов, призначено проведення службового розслідування (т.1 а.с.11 з.б.87).

3 лютого 2023р. за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.12.2022р. за №1125, складено та затверджено акт службового розслідування (т.1 а.с.12-15, 88-95).

3 лютого 2023р. командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №177, п.2 якого капітана ОСОБА_1 , лікаря медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 , за неналежне виконання ним своїх службових обов`язків, передбачених Статутами Збройних Сил України, порадниками, інструкціями, та нехтування ними в результаті чого було пошкоджено двигун в автомобілі марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 , притягнуто до матеріальної відповідальності згідно п.1 та п.5 ст.3 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»; п.3 автомобіль Богдан-2251, військовий номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 направлено у відповідну установу для визначення матеріальної шкоди завданої державі, а саме визначити шкоду пошкодженого двигуна вказаного транспортного засобу; п.4 після встановлення суми збитків завданої державі стягнути з капітана ОСОБА_1 , лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , матеріальну шкоду за пошкодження двигуна автомобіля марки Богдан-2251, військовий номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 (т.1 а.с.28,120, 124-125).

14 березня 2023р. командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №349, яким внесені зміни до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 3.02.2023р. №177, п.4 та викладено в такій редакції наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 3.02.2023р. №177: «помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику служби фінансово-економічної служби, відповідно до рахунку на оплату №51 від 9.03.2023р. суми збитків завданої Державі 82 тисячі 110 гривень 00 коп. щомісячно утримувати з капітана ОСОБА_1 , лікаря медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 , у розмірі 20% від місячного грошового забезпечення» (т.1 а.с.29,123).

17 квітня 2023р. командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №109, яким капітана медичної служби військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командира ВЧ НОМЕР_4 (по особовому складу) від 12.04.2023р. №159 у відставку, з 17.04.2023р. виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (т.1 а.с.127).

Не погоджуючись із притягненням до відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій та рішень відповідача, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.1 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999р. за №551-XIV.

Відповідно до ст.1,4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1991р. №548-XIV.

Згідно 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.26,30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст.58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999р. №551-XIV.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно ст.3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Згідно ст.85,86,87 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608.

Приписами п.1,3 розділом ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри. Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п.1,3,5,6,8,9,13 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Голова комісії здійснює керівництво діяльністю комісії, має право давати письмові або усні доручення в межах проведення службового розслідування, які є обов`язковими для виконання. Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків. Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Згідно розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Розділом V Порядку №608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акту службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акту службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно розділу VІ Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту. Примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління. Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із акту службового розслідування, складеного за результатами службового розслідування, що 24.11.2022р. під час руху на автомобілі Богдан-2251 номерний знак НОМЕР_2 водієм якого був капітан ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , біля АДРЕСА_1 , на панелі управління автомобілем загорівся чек автомобіля, що свідчило про те, що охолоджувальна рідина в охолоджувальній системі закипіла.

Згідно пояснень отриманих від солдата ОСОБА_2 , встановлено, що 24.11.2022р. приблизно о 10:00год. він на автомобілі марки Богдан-2251 номерний знак НОМЕР_2 разом з капітаном ОСОБА_1 , виїхали з м.Березнегувате Миколаївської області до м.Берислав Херсонської області для того, щоб забрати хворого військовослужбовця. Перед виїздом автомобіль не оглядався капітаном ОСОБА_1 . За кермом автомобіля знаходився капітан ОСОБА_1 . Після того, як вони забрали хворого під час руху на вказаному автомобілі у зворотній бік, проїжджаючи біля населеного пункту Давидів Брід Херсонської області на панелі управління автомобілем загорівся чек автомобіля та автомобіль закипів. Після того, як капітан ОСОБА_1 заглушив двигун та вийшов з автомобіля і залив в охолоджувальну систему півтора літра води, так як більше не було, після чого температура двигуна нібито стала в нормі, і вони продовжили рух. По приїзду на місце дислокації капітан ОСОБА_1 наказав солдату ОСОБА_2 терміново залити води в охолоджувальну систему. На що солдат ОСОБА_2 долив в охолоджувальну систему біля трьох літрів води. Після чого до 25.11.2022 року, до переміщення частини на автомобілі ніхто не їздив. 25.11.2022 року біля 04.30 год. під час переміщення військової частини НОМЕР_1 до Донецької області, до іншого тимчасового місця дислокації капітан ОСОБА_1 наказав солдату ОСОБА_2 , щоб він сідав за кермо автомобіля Богдан-2251 номерний знак НОМЕР_2 , та своїм ходом вирушили в напрямок Донецької області, разом з капітаном ОСОБА_1 . Проїжджаючи через м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, він почув стук в двигуні автомобіля та на панелі управління автомобілем знову загорівся чек автомобіля на що солдат ОСОБА_2 заглушив двигун. Після чого автомобіль було відбуксировано на СТО де було встановлено, що на автомобілі є якісь проблеми з двигуном. Після чого між капітаном ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 почалась сварка в якій капітан ОСОБА_1 почав винуватити солдата ОСОБА_2 в тому що він винуватий, що двигун зазнав поломки, на що солдат ОСОБА_2 сказав що це не він винуватий, так як 24.11.2022р., коли закипів двигун перший раз коли за кермом був капітан ОСОБА_1 потрібно було подивитись яка проблема в тому що двигун закипів, на що капітан ОСОБА_1 проігнорував це рішення. Згідно пояснень, отриманих від старшого солдата ОСОБА_3 , водія-санітара 2 відділення медичного пункту, встановлено, що в листопаді місяці точної дати він не пам`ятає до нього підійшов капітан ОСОБА_1 , який на той час був т.в.о. начальника медичної служби начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , та сказав, що йому потрібно на чомусь їздити та забрав у нього автомобіль марки Богдан-2251 номерний знак НОМЕР_2 за яким старший солдат ОСОБА_3 закріплений, та сказав йому, що на автомобілі марки Богдан-2251 номерний знак НОМЕР_2 буде їздити солдат ОСОБА_2 .. 24.11.2022 року старшому солдату ОСОБА_3 на мобільний телефон подзвонив солдат ОСОБА_2 , який сказав що сьогодні під час руху на автомобілі марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 закипів двигун під час руху з м. Берислав Херсонської області, коли вони їхали за хворим військовим. Через деякий час старший солдат ОСОБА_3 зустрів капітана ОСОБА_1 та спитав у нього, що сталося з автомобілем 24.11.2022 під часу рух на що останній відповів, що автомобіль закипів і що в цьому нічого страшного немає. Також старший солдат ОСОБА_3 додав, що капітан ОСОБА_1 сідав за кермо автомобіля марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 та використовував для власних потреб. Згідно пояснень, отриманих від молодшого сержанта ОСОБА_4 , командира відділення 1 відділення медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що з листопада місяця 2022 року за кермом автомобіля марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 він неодноразово бачив капітана ОСОБА_1 . Згідно пояснень, отриманих від капітана ОСОБА_1 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що за 24.11.2022 року ніяких пояснень капітан ОСОБА_1 не надав так як не пам`ятає події цього дня. 25.11.2022 року він разом з солдатом ОСОБА_2 виїхали зі станції Новонаталівка де проводилось завантаження військової техніки на залізнично-дорожній платформі. За кермом автомобіля марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 був ОСОБА_2 . Штатний водій автомобіля старший солдат ОСОБА_5 перебував за кермом іншого автомобіля. Чи був проведений огляд автомобіля ОСОБА_6 перед виїздом йому відомо. Після завантаження військової техніки, вони за наказом командира батальйону відправились догоняти головну колону батальйону на марші. На об`їзній дорозі м. Кривий Ріг в районі двигуна з`явився сторонній металевий звук. Він наказав солдату ОСОБА_2 зупинитись. Зранку машина була взята на буксир автомобілем ВМЗ. Частково автомобіль був завантажений медикаментами медпункту батальйону, а частково було місце для евакуації. Доповідь про поломку автомобіля на марші було здійснено начальнику штабу і командиру батальйону.

Крім того, в акті вказано, що про даний факт, що автомобіль марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 зазнав технічних ушкоджень двигуна 24.11.2022р. капітан ОСОБА_1 командуванню військової частини не доповів, але знаючи що автомобіль в не справному стані продовжував рух на ньому. Службовим розслідуванням встановлено, що капітан ОСОБА_1 , нехтуючи своїми службовими обов`язками, знаючи про те, що автомобіль марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 зазнав технічних пошкоджень двигуна 24.11.2022 року, не доповів керівництву батальйону про подію що трапилась, своєчасно не усунув технічні пошкодження автомобіля в автомобілі марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 , який зазнав технічних пошкоджень двигуна 24.11.2022 року, тому під час руху в напрямку Донецької області вказаний автомобіль зазнав технічних пошкоджень. Вина військовослужбовців присутня. Своїми діями капітан ОСОБА_1 , тимчасово виконуючий обов`язки начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , порушив вимоги правила експлуатації транспортного засобу який зазнав технічних пошкоджень в автомобілі марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 . Причинами та умовами, що сприяли пошкодженню двигуна в автомобілі марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_1 тимчасово виконуючим обов`язки начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та низьких морально-ділових якостей, безвідповідальність та неналежне виконання ним своїх службових обов`язків передбачених Статутами Збройних Сил України, порадниками, інструкціями та нехтування ними.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до чинного законодавства вина - це психічне ставлення особи до своїх протиправних дій або до бездіяльності та їхніх наслідків у формі умислу чи необережності. Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Відповідальність без вини можлива тільки в окремих, передбачених законом випадках в цивільному праві (наприклад, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки).

Умисел є двох видів: прямий і непрямий.

Прямим є умисел тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання. Вже з самого цього поняття можна виділити ознаки, що є притаманні прямому умислу. Як і щодо всіх інших видів вини, для прямого умислу їх прийнято поділяти на інтелектуальні та вольові. Інтелектуальними ознаками є усвідомлення суспільно небезпечного характеру діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачення його суспільно небезпечних наслідків. Вольовою ознакою є бажання настання суспільно небезпечних наслідків.

Непрямим є умисел тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Як і при прямому умислі, особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності) та передбачає його суспільно небезпечні наслідки. Воля особи при цьому не спрямована на досягнення суспільно небезпечного наслідку. Злочинець же просто байдуже ставиться до наслідків свого діяння, свідомо припускає їх настання, тобто погоджується з ними.

Необережність є двох видів: злочинна недбалість і злочинна самовпевненість.

Так, злочинна недбалість - це необережність, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Злочинна самовпевненість - це необережність, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Наприклад, у цивільному праві традиційно склалася дещо інша класифікація форм вини. Необережність буває груба та легка. Під простою (легкою) необережністю розуміють таке ставлення особи до своєї поведінки, коли вона не передбачала і не бажала тих наслідків, які фактично настали, хоча, виходячи із конкретних обставин, об`єктивно могла і зобов`язана була їх передбачити. Груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх і ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути. Тобто це такий вчинок, нерозумність якого є очевидною.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із пояснень позивача, наданих ним під час проведення службового розслідування встановлено, що за 24.11.2022р. ніяких пояснень капітан ОСОБА_7 не надав, оскільки пам`ятає події цього дня, проте саме в цей день автомобіль зазнав технічних пошкоджень (закіпів двигун).

Апеляційний суд зазначає, що господарство підрозділу організовується і ведеться у відповідності до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом МО України за №300 від 16.07.1997р..

Так, господарство підрозділу є складовою частиною військового господарства та його кінцевою ланкою. Воно призначене для забезпечення бойової підготовки та виховної роботи роти, задоволення матеріально-побутових та культурних потреб її особового складу. Для цього за автомобілем закріплюється особа яка відповідає за автомобіль (майно) згідно зі Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та виділяються необхідні матеріальні засоби.

Організація та ведення господарства повинні бути спрямовані на створення умов, що забезпечують зразковий внутрішній порядок, зберігання, правильне утримання та використання озброєння, бойової техніки, транспорту і майна, що є у підрозділі.

Господарство підрозділу організовує начальник підрозділу. Саме він керує господарством і несе відповідальність за його стан та за забезпечення особового складу належними матеріальними засобами.

Як вбачається із матеріалів справи, що позивач обіймав у ВЧ НОМЕР_1 посаду начальника медичної служби - начальника медичного пункту, тобто був посадовою особою, яка в силу своїх обов`язків, визначених зокрема положеннями Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом МО України №300 від 16.07.1997р. повинна організовувати та керувати господарством ввіреного йому підрозділу.

Дослідивши матеріали справи із урахуванням вищевказаних приписів законодавства, судова колегія вважає, що вина позивача в даному випадку виражається у формі недбалості, а причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є неналежне виконання службових обов`язків позивачем, порушення ним вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині правильного використання та збереження матеріальних засобів, закріплених за підрозділом.

Відповідно до вимог ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Приписами ст.8 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Дослідивши матеріали судовою колегією встановлено, що керуючись вищевказаними вимогами, командир військової частини після ознайомлення з результатами проведеного службового розслідування було прийнято рішення про притягнення позивача до матеріальної відповідальності. При цьому, наказ про притягнення позивача до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню, був виданий не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування, тобто без порушень вимог ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (службове розслідування завершено та подано на розгляд 3.02.2023р., наказ про притягнення до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню, виданий 3.02.2022р.).

Тобто, твердження позивача про неправомірність наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 3.02.2023р. №177 «Про результати проведення службового розслідування», яким позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності є необґрунтованими, а наказ командир ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.03.2023р. №349 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Приписами ст.6 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди зокрема в разі виявлення пошкодження.

На підставі вказаного, судова колегія вважає, що оскаржувані рішення та дії відповідача є правомірним та не підлягає скасуванню.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 317, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024р. скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді О.А Шевчук

О.В. Єщенко