Справа № 620/14050/24
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі за адміністративним позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави до Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради щодо неанулювання паспортів прив`язки № 01-01/03 та № 01-01/04 виданих 22.05.2024 ОСОБА_1 на розташування стаціонарних тимчасових споруд павільйонів для провадження підприємницької діяльності в межах орендованої земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:0445 по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради анулювати паспорти прив`язки № 01-01/03 та № 01-01/04 видані 22.05.2024 ОСОБА_1 на розташування стаціонарних тимчасових споруд павільйонів для провадження підприємницької діяльності в межах орендованої земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:0445 по АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ФОП ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2024 Управлінням містобудування та архітектури Прилуцької міської ради ОСОБА_1 видано 2 паспорти прив`язки № 01-01/03 та № 01-01/04 на розташування стаціонарних тимчасових споруд павільйонів для провадження підприємницької діяльності в межах орендованої земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0445) по АДРЕСА_1 (а.с.27-35).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 395560330 від 19.09.2024, земельна ділянка з кадастровим номером :02:006:0445, площею 0,1848 га належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.24).

Згідно договору оренди частини земельної ділянки № 1 від 23.05.2024, ОСОБА_2 передав в оренду ФОП ОСОБА_1 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:0445, площею 60 кв.м. для роздрібної торгівлі продуктами харчування (а.с.25-36).

Відповідно до схем розміщення тимчасових споруд поданих замовником ФОП ОСОБА_1 , що виконані на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості, передбачалося розміщення 2 тимчасових споруд (1 та 2), розмірами 6000Ч5000 кожна, таким чином, що зовнішня стіна з правого боку від входу до однієї тимчасової споруди є спільною із зовнішньою стіною тимчасової споруди з лівого боку від входу іншої тимчасової споруди, тобто останні мають 1 спільну стіну.

Відповідно до плану розміщення стаціонарної тимчасової споруди, згідно виданого паспорту прив`язки № 01-01/03, запроектовано встановлення тимчасової споруди-павільйону № 1 для впровадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , поряд з КТЦ «Сільпо» в м. Прилуки Чернігівської області, площею 26,22 кв.м. з окремим входом. Зовнішня стіна з правого боку від входу до тимчасової споруди є спільною із зовнішньою стіною тимчасової споруди з лівого боку від входу тимчасової споруди - павільйону № 2, згідно виданого ОСОБА_1 паспорту прив`язки № 01-01/04 на розташування стаціонарної тимчасової споруди павільйону для провадження підприємницької діяльності в межах орендованої земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0445).

Відповідно до плану розміщення стаціонарної тимчасової споруди, згідно виданого паспорту прив`язки № 01-01/04, запроектовано встановлення тимчасової споруди-павільйону № 2 для впровадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 , площею 26,22 кв.м. з окремим входом. Зовнішня стіна з лівого боку від входу до тимчасової споруди є спільною із зовнішньою стіною тимчасової споруди з правого боку від входу тимчасової споруди - павільйону № 1, згідно виданого ОСОБА_1 паспорту прив`язки № 01-01/03 на розташування стаціонарної тимчасової споруди павільйону для провадження підприємницької діяльності в межах орендованої земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0445).

З метою перевірки дотримання вимог законодавства щодо розміщення тимчасових споруд, здійснення її фактичних замірів, встановлення її площі по зовнішньому контуру (периметру), у кримінальному провадженні № 0000046 від 04.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 366 Кримінального кодексу України за участю спеціалістів Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради, сертифікованого інженера землевпорядника КП "Прилуцьке МБТІ" Прилуцької міської ради, у присутності Зота Є.О., що представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі довіреності серії НСЕ 641928 від 27.06.2023, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронковою О.А., 01.10.2024 проведено огляд місця події.

Встановлено, що фактично на земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:0445, що по АДРЕСА_1 находиться 1 тимчасова споруда - магазин з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », встановлена єдина суцільна конструкція, виготовлена з полегшених матеріалів, довжиною по зовнішньому контуру (периметру) 10 м, шириною - 5,98 м, площею 59,8 кв.м.

Таким чином, фактичне розміщення вищевказаної тимчасової споруди не відповідає схемам розміщення 2 тимчасових споруд згідно виданих паспортів прив`язки № 01-01/03 та № 01-01/04 від 22.05.2024 та планам розміщення, якими запроектовано: встановлення тимчасової споруди-павільйону № 1 впровадження підприємницької діяльності по вул. Київська поряд з КТЦ «Сільпо» в м. Прилуки Чернігівської області, площею 26,22 кв.м. з окремим входом, зовнішньою стіною з правого боку від входу до тимчасової споруди, яка є спільною із зовнішньою стіною тимчасової споруди з лівого боку входу тимчасової споруди - павільйону № 2, та встановлення тимчасової споруди-павільйону № 2, площею 26,22 кв.м. з окремим входом та зовнішньою стіною з лівого боку від входу до тимчасової споруди, що є спільною зовнішньою стіною тимчасової споруди з правого боку від входу тимчасової споруди - павільйону № 1. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки кадастровим номером :02:006:0445 встановлених на місцевості стаціонарна тимчасова споруда знаходиться в межах орендованої земельної ділянки, межі земель загального користування міської ради не порушено.

Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури, вважаючи, що Управлінням містобудування та архітектури Прилуцької міської ради вчинено протиправну бездіяльність щодо неанулювання паспортів прив`язки № 01-01/03 та № 01-01/04, виданих ФОП ОСОБА_1 22.05.2024, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради, будучи достовірно обізнаним про наявність допущених порушень у сфері містобудування - розміщення тимчасових споруд на території м. Прилуки, повинно у відповідності до вимог пункту 2.26 Порядку анулювати видані ФОП ОСОБА_1 22.05.2024 паспорти прив`язки № 01-01/03 та № 01-01/04 на розташування стаціонарної тимчасової споруди павільйону для провадження підприємницької діяльності в межах орендованої земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0445) по вул. Київській, 140В, проте таких дій управління не вчинило, чим проявило протиправну бездіяльність.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та обов`язковість судового рішення.

Можливість забезпечення права на апеляційний перегляд справи є також однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства (частина третя статті 2 КАС України).

Згідно статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

З цього приводу у рішенні від 05.05.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 статті 5 КАС України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Статтею 53 КАС України врегульовано питання участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, згідно ч. 4 статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У Законі №1697-VII закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях.

Відповідно до ч.3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Колегія суддів звертає увагу на те, що на розгляді Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебувала справа №240/401/19, у якій вирішувалося питання звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Так, за результатами розгляду вказаної справи у постанові від 29.11.2022 було сформульовано наступні висновки щодо застосування положень статті 53 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 23 Закону №1697-VII:

- прокурор, звертаючись до суду з метою захисту інтересів держави, що охоплюють собою й інтереси певної територіальної громади, фактично діє в інтересах держави; оскільки відсутні чіткі критерії визначення поняття інтереси держави, яке є оціночним, суди під час розгляду кожної конкретної справи повинні встановлювати наявність/відсутність інтересів держави та необхідність їх захисту у судовому порядку;

- прокурор має право самостійно звертатися до адміністративного суду із позовом у разі відсутності органу, який має повноваження на звернення до суду з таким самим позовом; передбачене законами загальне повноваження державного органу на звернення до суду або можливість бути позивачем чи відповідачем у справі (як от у Кабінету Міністрів України), не свідчить про право такого органу на звернення з адміністративним позовом в конкретних правовідносинах, оскільки Законом має бути прямо визначено, у яких випадках та який орган може/повинен звернутися до суду;

- у разі, якщо адміністративні суди доходять висновку про відсутність у прокурора права на звернення з позовом до суду в інтересах держави з підстави наявності органу, що має повноваження на звернення з таким позовом до суду, суди повинні чітко вказати, до компетенції якого саме органу належить повноваження на звернення до суду та яким Законом це право передбачено.

У справі, що розглядається, заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури звернувся в інтересах держави з позовною заявою, проте апелянт зазначає, що позовна заява підписана не керівником органу прокуратури, а одним із його заступників.

Отже, ключовим питанням є наявність або відсутність у заступника прокурора права на підписання позовної заяви.

Надаючи оцінку вищевказаним доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч.3 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У п. 10 ч.1 статті 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є зокрема заступник керівника міської прокуратури.

Статус прокурора визначено у статті 15 Закону №1697-VII, частиною другою якої передбачено також, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі.

Частиною 1 ст. 23 Закону № 1697-VII визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1697-VII право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Отже, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 5 КАС України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб особи, яким надано таке право, то заступник керівника прокуратури уповноважений звертатися до адміністративного суду з позовною заявою так як таке право йому прямо надано ч. 1 ст. 24 Закону № 1697-VII.

У відповідності до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України та Закон №1697-VII розрізняють випадки, коли прокуратура діє як самостійний учасник справи і коли прокуратура діє як представник інтересів держави.

У першому випадку в суді забезпечується представництво інтересів самої прокуратури через інститут самопредставництва або представництва. У цьому випадку застосуванню підлягають частина перша статті 55 КАС України та відповідно частина 3 статті 9, частина 3 статті 11 та частина 3 статті 13 Закону №1697-VII.

У другому випадку прокуратура діє як представник і тоді застосуванню підлягають правила частини третьої статті 53 КАС України та частина перша статті 24 Закону №1697-VII.

Аналогічний висновок наведено в постанові судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 13.06.2023 у справі № 580/8729/21.

Матеріали справи свідчать, що позовна заява у даній справі підписана заступником керівника Прилуцької окружної прокуратури, який звернувся з позовом в інтересах держави.

У позовній заяві заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури зазначав, що протиправна бездіяльність відповідача порушує інтереси держави, а тому позов подано до суду прокурором як позивачем відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та в порядку ст.53 КАС України.

Отже, в даному випадку прокурор діє не від імені органу прокуратури, як про це зазначено судом першої інстанції, а виключно від імені держави, виконуючи таким чином одну з функцій прокуратури.

Таким чином, адміністративний позов у даній справі поданий уповноваженою Законом України «Про прокуратуру» особою - заступником керівника Прилуцької окружної прокуратури, що мала на це відповідні повноваження на підставі приписів частини третьої статті 24 Закону України «Про прокуратуру».

Вищевикладене спростовує доводи апелянта в цій частині.

Щодо вирішення спору по суті, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України від 06.09.2005 № 2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" (далі - Закон № 2807-IV).

Відповідно до пунтку 1 частини 1 статті 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону № 2807-IV, визначено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 1,5 частина 2 статті 10 Закону № 2807-IV).

Відповідно до статті 12 Закону № 2807-IV суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Частинами 1, 2 статті 20 Закону № 2807-IV передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

У статті 13 Закону № 2807-IV міститься перелік об`єктів благоустрою населених пунктів, та відповідно до пункту 1 частини 1, до таких об`єктів належать: території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 21 Закону № 2807-IV, одним із елементів (частин) об`єктів благоустрою є малі архітектурні форми.

За примисами частини 2 статті 21 Закону № 2807-IV, мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Частиною 1 статті 40 Закону № 2807-IV визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Таким чином, Закон № 2807-IV наділяє повноваженнями сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 914/1092/18.

Закон України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державі, громадських та приватних інтересів.

Згідно з частиною 1 статтею 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада (частина 6 статті 17 Закону № 3038-VI).

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту (абзац 4 частини 1 статті № 3038-VI).

У відповідності до частини 2 статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з дотриманням вимог, зокрема, установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови (пункт 5 чатина 3 статті 18 Закону № 3038-VI).

Частина 2 статті 28 Закону № 3038-VI визначає, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Відповідно до частини 4 статті 28 Закону № 3038-VI розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання вказаних вимог закону, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок № 244), який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Листом Прилуцької міської ради № 02-16/5564 від 16.08.2024, останніми повідомлено, що паспорти прив`язки на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності надаються управлінням, містобудування та архітектури міської ради, яке у своїй діяльності керується вищевказаними вимогами нормативно-правових актів, у зв`язку з чим, останні не вбачають необхідності у розробці порядку розміщення тимчасових спору, для провадження підприємницької діяльності на території м. Прилуки.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - це одноповерхова споруда що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1.4-1.5 Порядку № 244:

- паспорт прив`язки ТС - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М 1 : 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд ТС та напрям підприємницької діяльності;

- схема розміщення ТС - графічні матеріали, виконані на топографо-геодезичній основі М 1 : 500 суб`єктом господарювання, який має у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, які відображають розміщення ТС із прив`язкою до місцевості (будівлі, споруди, інженерні мережі тощо), планувальними обмеженнями та зазначенням заходів щодо благоустрою та озеленення прилеглої території (розташування квітників, під`їздів, урн, влаштування дорожнього покриття або мощення фігурними елементами тощо);

- стаціонарна ТС - споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру площу до 30 кв.м.

Підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (пункт 2.1 Порядку № 244).

Згідно з пунктами 2.2. та 2.3 Порядку № 244 Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1: 500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування/прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)/місцезнаходження ТС/контактна інформація) та напрям підприємницької діяльності. Цей перелік документів є вичерпним.

Приписами пункту 2.4 Порядку № 244 передбачено, що для визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку № 244 для оформлення паспорта прив`язки ТС замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС (додаток 1); ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, який має у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1); технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж.

Пунктами 2.7, 2.10 Порядку № 244 передбачено, що паспорт прив`язки ТС надається органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви. Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку.

У п. 2.26 Порядку 244 імперативно передбачено умови за яких паспорт прив`язки анулюється, зокрема - недотримання вимог паспорта прив`язки ТС при її встановленні.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 під час встановлення тимчасової споруди на орендованій земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:0445, що по АДРЕСА_1 , не дотримався вимог, виданих 22.05.2024 Управлінням містобудування та архітектури Прилуцької міської ради паспортів прив`язки № 01-01/03 та № 01-01/04, фактично установивши 1 тимчасову споруду, побудовану як єдину суцільну конструкцію, довжиною по зовнішньому контуру (периметру) 10 м, шириною - 5,98 м, площею 59,8 кв.м., замість 2 стаціонарних споруд з окремими входами до приміщення, площею, що не перевищує 30 кв.м. кожна, що порушує механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, врегульований Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком № 244, з урахуванням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», перевищує нормативно допустиму площу стаціонарної тимчасової споруди, у зв 'язку з чим видані ФОП ОСОБА_3 22.05.2024 паспорти прив`язки № 01-01/03 та № 01- 01/04 на розташування стаціонарної тимчасової споруди павільйону для провадження підприємницької діяльності в межах орендованої земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0445) по АДРЕСА_1 , підлягають анулюванню у відповідності до абзацу 1 пункту 2.26 Порядку № 244.

Вищевказане відповідає сформованій судовій практиці Верховного Суду України.

Так, у постанові від 10.01.2024 Верховний Суд України, розглядаючи справу № 440/6749/21 про визнання протиправними і скасування окремих положень рішення та паспорту прив`язки під час розміщення тимчасових споруд, надаючи правову оцінку висновкам судів попередніх інстанцій щодо невідповідності розміщених відповідно до оспорюваних положень рішення суб`єкта владних повноважень тимчасових споруд вимогам стосовно їх площі, чітко вказав, що тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності є елементом благоустрою, розміщення якої має відповідати, у тому числі, Єдиним правилам та здійснюватися на підставі дозвільного документу - паспорта прив`язки, який видає (продовжує строк дії) відповідний орган з дотриманням вимог вищевказаної постанови.

Аналогічні висновки суду щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 821/140/18 та від Ї4.01.2020 у справі № 821/235/18.

Отже, достатньою підставою для анулювання паспорту прив`язки ТС є зокрема, виявлення відхилення фактично розміщеної ТС від вимог щодо розміру, конфігурації та інших вимог, визначених у паспорті прив`язки.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 712/16025/13-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 335/12419/1.6-а.

Таким чином, беручи до уваги, що Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради, будучи залученим для проведення огляду місця події у ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000046 від 04.07.2024, під час якого встановлено порушення вимог законодавства щодо розміщення тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 , у тому числі нормативно допустимої площі ТС не більше 30 кв.м., тобто будучи достовірно обізнаним про наявність допущених порушень у сфері містобудування - розміщення тимчасових споруд на території м. Прилуки, з урахуванням вищевикладених положень законодавства, повинно було у відповідності до вимог пункту 2.26 Порядку, анулювати видані ФОП ОСОБА_1 22.05.2024 паспорти прив`язки № 01-01/03 та № 01-01/04 на розташування стаціонарної тимчасової споруди павільйону для провадження підприємницької діяльності в межах орендованої земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0445) по вул. Київській, 140В, проте таких дій управління не вчининило, чим проявило протиправну бездіяльність.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апелянта таких висновків не спростовують.

При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому до уваги не приймаються.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.