Справа № 420/9381/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9381/25

Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В. А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, в якій просить :

- визнати протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 08.01.2024 по 14.03.2024 року загальний розмір якої складає 111 290,33 грн (сто одинадцять тисяч двісті дев`яносто гривень тридцять три копійки) у тому числі: з розрахунку 50000,00 грн на місяць за виконання бойових (спеціальних) завдань у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угрупування військ включно, а також у складі командування штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), якій здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальний) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 08.01.2024 по 14.03.2024 року у загальному розмірі 111 290,33 грн (сто одинадцять тисяч двісті дев`яносто гривень тридцять три копійки) у тому числі: з розрахунку 50000,00 грн на місяць за виконання бойових (спеціальних) завдань у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угрупування військ включно, а також у складі командування штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), якій здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, щоведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальний) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Ухвалою суду від 08.04.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали, зобов`язавши позивача надати заяву про поновлення строку звернення до суду із обов`язковим зазначенням інших обставин, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів.

18.04.2025 р. представником позивача надано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій просить визнати поважними підстави пропуску строку звернення до суду та поновити строк на звернення до суду з даною позовною заявою, покликаючись на на те, що є діючим військовослужбовцем, продовжує нести військову службу, та наразі займає посаду на посаді старшого штурмана (старшого диспетчера з руху літаків) Одеського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства організації повітряного руху України, про що надає витяг з Наказу МО України від 10.09.2014 року № 527. При цьому, стверджує, що лише 27.12.2024 року з листа-відповіді відповідача №1-17.2/4633/24 дізнався про порушення своїх прав щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану під час його перебування у відрядженні угрупувань Міністерства оборони України, де виконував бойові та спеціальні завдання у період з 08.01.2024 по 14.03.2024 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу №420/9381/25 до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тими ж обставинами, що й позов. Зокрема зазначає, що позивач є діючим військовослужбовцем, має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 30.06.2023 року, продовжує нести військову службу, боронячи країну від російської агресії та наразі займає посаду на посаді старшого штурмана (старшого диспетчера з руху літаків) Одеського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства організації повітряного руху України, що підтверджується витягом з Наказу Міністра оборони України по особовому складу від 10.09.2014 року №527. Варто зауважити, що позивач не є фахівцем в галузі права, а тому звернувся до адвокатського об`єднання за правовою допомогою. Договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатським об`єднанням укладено 23.03.2025 року, а позов подано 31.03.2025 року, а тому зазначення судом в оскаржуваній ухвалі того, що укладення договору про надання правової допомоги між позивачем та Адвокатським об`єднанням відбулось 23.03.2025 року та подальше подання позову 31.03.2025 року, носять виключно суб`єктивний характер, сторона позивача вважає помилковим, адже позивач є діючим військовослужбовцем і продовжує нести військову службу, а договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням позивач уклав саме для того, щоб захистити свої порушені права на належне грошове забезпечення.

Апелянт, посилаючись на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду в справі №500/1912/22 від 29 вересня 2022 року, зазначив, що наслідки, пов`язані з повномасштабним вторгнення російської федерації на територію України, мають відповідати умовам поважності причин для поновлення таких строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Поряд з цим, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами

Так, предметом адміністративного позову є протиправність відмови Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 08.01.2024 по 14.03.2024 року.

Суд першої інстанції вважаючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду, запропонував позивачу надати суду пояснення щодо дотримання строку звернення до суду з цим позовом, водночас, з урахованням наданих пояснень та доказів прийшов до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а вказана заява позивача не містить обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне в звернення до суду.

Апелянт вказує, що він є військовослужбовцем, продовжує нести військову службу, що позивач не є фахівцем в галузі права, а тому звернувся до адвокатського об`єднання за правовою допомогою. Договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатським об`єднанням укладено 23.03.2025 року, а позов подано 31.03.2025 року, що є на його думку поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що наявних в матеріалах справи документів вбачається що в період з 08.01.2024 по 31.01.2024 та з 01.03.2024 по 14.03.2024 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі угруповання морської піхоти Катран, та у складі угруповання морської піхоти Катран, оперативно-тактичному угрупованні ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого позивач надає довідки угрупування морської піхоти "Катран"МО України від 06.02.2024 р. №2022/ОКП/24/119 та від 05.03.2025 р. №2022/ОКП/24/3274. Разом з тим, відсутні докази на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість звернення до суду впродовж подальшого проходження військової служби .

Так, позивачем як до суду першої та і до суду апеляційної інстанції не надано доказів об`єктивних обставин щодо неможливості звернення до суду першої інстанції у період з 15.03.2024 року.

При цьому, колегія с уддів також зазначає, що з огляду на визначений у цій справі предмет спору, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає, що факт укладення позивачем договору про надання правової (правничої) допомоги не є визначальним, тому що не впливає на строк звернення позивача до суду і не змінює моменту, з якого позивачу стало відомо про порушення його прав.

При цьому, суд апеляційної інстанції ураховує, що з 24.02.2022 року в країні введений воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, у зв`язку з повномасштабним вторгнення РФ на територію України.

Обставинами непереборної сили є, зокрема, військові дії або мобілізація, пожежі або аварії, блокування транспортних шляхів, або заборона пересування ними, активні бойові дії чи окупація території.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року по справі №500/1912/22 зазначено, що «причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, що безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування».

Отже, згідно з положеннями чинного процесуального законодавства України підстави для виникнення права на поновлення процесуальних строків залишаються тими самими.

З наведеного випливає, що наслідки, пов`язані з повномасштабним вторгнення РФ на територію України, мають відповідати умовам поважності причин для поновлення таких строків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року (справа №990/115/22) зазначила: «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Тобто, є недостатнім посилання в клопотаннях про поновлення пропущених процесуальних строків всього лише на факт дії воєнного стану на території України, адже воєнний стан не є перешкодою для здійснення правосуддя, не є підставою для зупинення судового процесу. В разі неможливості здійснення правосуддя на окремих територіях України відповідні справи переходять під територіальну юрисдикцію інших судів. Відповідно, аргументів, що ґрунтуються винятково на факті наявності війни з російською федерацією та факті запровадження воєнного стану на території України, недостатньо - вони також мають бути підкріплені фактами щодо наслідків повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що при застосуванні процесуальних норм необхідно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постановах Верховного Суду в постановах від 21.05.2021 у справі №1.380.2019.006107, від 22.07.2021 у справі №340/141/21, від 16.09.2021 у справі №240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі № 120/16601/21-а.

Проаналізувавши обставини справи, беручи до уваги те, що пропущений процесуальний строк є значним (більше року), направленість дій позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції позивач не навів переконливих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту, а отже про наявність підстав для повернення позову позивачу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки, якщо він вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах Осман проти Сполученого королівства та Круз проти Польщі виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, обмеження права на звернення за захистом прав свобод та інтересів встановленням строків, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Додатково колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ "Іліан проти Туреччини").

Судом апеляційної інстанції не встановлено наявності непереборних обставин, що перешкоджали позивачу реалізації права на вчасне звернення до суду із даними позовними вимогами, що знаходяться поза межами строку звернення до суду та щодо пропуску яких відсутні поважні причини, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав викладених вище.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 17 червня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова