Справа № 120/2835/25
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 р. Справа № 120/2835/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), яка подана його представником адвокатом Ювченком А.В., до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) в якій з урахуванням уточнення змісту позовних вимог позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення виправлення відомостей про перебування на обліку військовозобов`язаних та інших даних стосовно ОСОБА_1 у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

- зобов`язати відповідача здійснити виправлення відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система Оберіг), з урахуванням інформації, яка вказана у посвідченні про приписку, виданого на ім`я ОСОБА_1 04.01.2001, щодо перебування його на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , взяття його 04.01.2001 на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що позивач відповідно до відмітки у посвідчені про приписку, виданому 04.01.2001 ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_6 (попередня назва ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Однак після встановлення додатку «Резерв+» з метою актуалізації відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», позивач виявив, що у вказаному реєстрі відсутні відомості про його перебування на обліку.

14.01.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про внесення відповідних відомостей в Реєстрі «Оберіг» щодо перебування його на обліку відповідно до посвідчення про приписку. Втім, як вказує позивач, станом на день подання цієї позовної заяви жодних відомостей щодо розгляду його звернення від відповідача він не отримував. Вважаючи таку поведінку відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.04.2025 до суду від ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначає, що згідно п. 23 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та враховуючи положення п. 8 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач мав обов`язок по досягненню 25-річного віку стати на військовий облік як військовозобов`язана особа та замінити приписне свідоцтво та військово-обліковий документ, особисто звернувшись до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем власної реєстрації. Таким чином відповідач стверджує, що для постановки на військовий облік позивач мав особисто звернутись із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чого останнім зроблено не було. За таких обставин відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними.

Відповіді на відзив як і інших заяв по суті справи від учасників спору до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є військовозобов`язаною особою та відповідно до відмітки у посвідченні про приписку, яке видане 04.01.2001 ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував з 29.06.2006 на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 як призовник.

Як вказує позивач, після встановлення додатку «Резерв+» з метою актуалізації відомостей про себе у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, останнім було виявлено відсутність у цьому Реєстрі відповідних відомостей щодо його перебування на військовому обліку.

З метою виправлення таких даних позивач цінним листом з описом вкладення звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із письмовою заявою від 14.01.2025, в якій просив відповідача поставити його на військовий облік за місцем реєстрації до ІНФОРМАЦІЯ_6 та внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів Оберіг щодо перебування його на військовому обліку відповідно до посвідчення про приписку, виданого 04.01.2021 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Втім, позивач зазначає, що жодної відповіді на своє звернення не отримував.

Разом із тим, до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено копію листа ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.01.2025, яким за результатами розгляду заяви позивача повідомлено, що для постановлення на військовий облік ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем його реєстрації.

Вважаючи протиправною бездіяльність позивача щодо нездійснення виправлення відомостей про його перебування на обліку військовозобов`язаних та інших даних у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі ? Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі ? Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У відповідності до частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Статтею 33 Закону № 2232-ХІІ визначені загальні правила військового обліку, згідно частиною першої якої військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-ХІІ взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, зокрема: …..

військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;

які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.

Як слідує із матеріалів справи, зокрема із копії посвідчення про приписку, позивач з 04.01.2001 набув статус призовника та з 29.06.2006 перебував на обліку як призовник в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, матеріали справи не містять інших доказів про те, що по досягненню 25-річного віку позивач був взятий на облік як військовозобов`язаний та йому видано відповідний військово-обліковий документ. Наведене в тому числі підтверджується і відповідною інформацією з реєстру «Оберіг» про те, що позивач на обліку не перебуває.

Таким чином фактично спір у цій справі стосується питання постановки ОСОБА_1 на облік як військовозобов`язаного, який до цього не перебував на такому обліку, а не питання щодо виправлення недостовірних відомостей в Реєстрі.

Відповідно до частини 5 статті 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок № 1487).

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини 8 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

За статтею 9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:

1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;

2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.

Призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.

Пунктом 20 Порядку № 1487 передбачено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Згідно пункту 22 Порядку № 1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

При цьому пунктом 23 Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

Таким чином системний аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що для взяття на військовий облік позивач як особа, яка є старшою 25 років та щодо якої відсутні відповідні відомості в Реєстрі, мав обов`язок особисто звернутися із відповідною заявою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем своєї реєстрації.

Натомість, як свідчать матеріали справи, вказаних умов позивачем дотримано не було, а його звернення щодо постановки на військовий облік було направлено поштою, у зв`язку з чим у відповідача не було правових підстав для постановки ОСОБА_1 на військовий облік та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно, відповідачем в листі від 17.01.2025 правомірно роз`яснено позивачу щодо необхідності його особистого звернення для вирішення обумовлених в заяві від 14.01.2025 питань щодо постановки на військовий облік.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що при вирішенні заяви позивача від 14.01.2025 відповідачем була допущена протиправна бездіяльність з приводу непостановлення ОСОБА_1 на військовий облік та не внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

При цьому суд зазначає, що оскільки позивач наразі взагалі не перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний та відповідні відомості про це відсутні в Реєстрі, тому обраний позивачем спосіб захисту як виправлення відомостей, які в Реєстрі відсутні, не ґрунтується на положеннях діючого законодавства, а тому не може бути задоволений судом.

За наведених вище обставин суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та основним доводам сторін, суд вважає заявлений адміністративний позов таким, в задоволенні якого необхідно відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України підстав для розподілу судових витрат при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17.06.25.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович