Справа № 420/13676/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13676/25

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І. Дата і місце ухвалення: 21.05.2025р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_3, виконавчого комітету Ірпінської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , про встановлення відсутності компетенції (повноважень), визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправними дій, бездіяльності на захист честі, гідності та ділової репутації позивача та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_3, виконавчого комітету Ірпінської міської ради, в якому, з урахуванням уточнення 07 травня 2025 року позовних вимог, просила суд:

встановити відсутність компетенції (повноважень) секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_3 видавати від імені в.о. міського голови розпорядження №45 від 03.02.2025р., №109-о від 21.03.2025р.;

визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського голови-секретаря ради ОСОБА_3 №45 від 03.02.2025р., №109-о від 21.03.2025р.;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради;

стягнути з виконавчого комітету Ірпінської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.03.2025р. по 21.03.2025р. - у зв`язку з незаконним відстороненням та з 21.03.2025р. по день ухвалення судового рішення - у зв`язку з незаконним звільненням;

визнати протиправними дії секретаря ради ОСОБА_3 , які порушують права позивача на гідне ставлення, повагу до честі й гідності, право на працю в безпечному психологічному середовищі, що виразилися у систематичному моральному та психологічному тиску (мобінгу) на позивача, зокрема: поширення 02.02.2025р. недостовірної та дискредитуючої інформації про позивача у внутрішній групі в месенджері WhаtsAрр, учасниками якої є всі працівники виконавчого комітету Ірпінської міської ради; ініціювання безпідставного службового розслідування з метою соціальної ізоляції позивача шляхом відсторонення від посади; зобов`язання надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі 18.03.2025р. та 19.03.2025р. на підставі неправдивої інформації, наданої особами, які не є безпосередніми керівниками або уповноваженими посадовими особами; застосування в момент відсторонення позивача від посади дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення шляхом підписання розпорядження заднім числом, без попереднього з`ясування об`єктивних обставин на підставі неправдивих даних про нібито прогул, які були надані та зафіксовані особами, що не мають повноважень контролювати робочий час позивача; ігнорування звернень позивача із запереченнями, ненадання належних відповідей; створення ворожої атмосфери в колективі, приниження ділової репутації позивача;

визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ірпінської міської ради в частині невжиття заходів щодо захисту права позивача на гідне ставлення, повагу до честі й гідності, права на працю в безпечному психологічному середовищі;

стягнути з виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України - у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 21.05.2025р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що служба в органах місцевого самоврядування є різновидом публічної служби, а спори з приводу прийняття громадян на службу в органи місцевого самоврядування, її проходження, звільнення зі служби належать до юрисдикції адміністративних судів. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, оскільки заявлений позов стосується незаконного звільнення ОСОБА_1 з публічної служби - з посади начальника відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради. Зміст позовних вимог викладено у відповідності до способів захисту порушеного права, визначених ч.1 ст.5 КАС України. Позовні вимоги пов`язані між собою, а тому у відповідності до ст.21 КАС України, заявлені у одній позовній заяві.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що положення ст.ст. 2-2, 5-1 Кодексу законів по працю України визначають, які форми мобінгу щодо працівника можуть існувати, а правовий захист від нього полягає, зокрема, у зверненні до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення. Тобто, предметом оскарження у даній справі, серед іншого, є протиправні дії відповідачів, вчинені щодо ОСОБА_1 під час проходження служби в органі місцевого самоврядування (стосуються публічної служби), правова оцінка яким має надаватися адміністративним судом.

Виконавчий комітет Ірпінської міської ради подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. Відповідач зазначає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вірно обґрунтовується предметна підсудність заявлених вимог та не враховано правила об`єднання позовних вимог, передбачені ч.6 ст.12 КАС України. Позивач, серед іншого, просить визнати протиправними дії секретаря міської ради ОСОБА_3, які порушують право ОСОБА_1 на гідне ставлення повагу до честі й гідності, право на працю в безпечному психологічному середовищі, що виразилися у систематичному моральному та психологічному тиску (мобінгу) на позивача. Водночас, спори щодо захисту честі, гідності та ділової репутації розглядаються в порядку цивільного судочинства, про що неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.2 ст.312 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно ст.21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Відповідно до ч.1, ч.4, ч.5 ст.172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (п.23 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, правила об`єднання позовних вимог дозволяють вирішення у межах однієї справи позовних вимог одного й того самого позивача щодо рішень, дій чи бездіяльності одного й того самого суб`єкта владних повноважень чи різних суб`єктів владних повноважень, що виникли з одних і тих же підстав, за одних і тих же обставин, а також вимог, задоволення яких є безпосередньою підставою для задоволення інших вимог.

Пов`язаність вимог вказує на те, що вони зумовлені одними й тими же відносинами та/або спрямовані до одного відповідача. При розгляді кількох пов`язаних між собою вимог важливо встановити їхній взаємозв`язок, належність до адміністративної юрисдикції за правилами статті 19 КАС України та підсудність одному адміністративному суду згідно з положеннями глави 2 Кодексу.

Згідно п.6 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому, згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, служба в органах місцевого самоврядування є різновидом публічної служби, а спори з приводу прийняття громадян на службу в органи місцевого самоврядування, її проходження, звільнення зі служби належать до юрисдикції адміністративних судів.

Предметом спору у даній справі, серед іншого, є оскарження ОСОБА_1 розпоряджень в.о. міського голови-секретаря ради ОСОБА_3:

№45 від 03.02.2025р. «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою», яким призначено службове розслідування для встановлення або спростування обставин, причин та умов, що сприяли ймовірному неналежному виконанню, перевищенню своїх повноважень та недодержанню вимог законодавства, начальником відділу земельних ресурсів ОСОБА_1 при здійсненні повноважень, передбачених Положенням про земельний відділ,

№109-о від 21.03.2025р. «Про звільнення з посади», яким позивача звільнено з посади начальника відділу земельних ресурсів 21.03.2025р. за прогул без поважних причин згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Зазначені позовні вимоги, а також похідні від них про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди безумовно підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, як справа з приводу звільнення з публічної служби.

Поряд з цим, ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання протиправними дій секретаря ради ОСОБА_3, які порушують права позивача на гідне ставлення, повагу до честі й гідності, право на працю в безпечному психологічному середовищі, що виразилися у систематичному моральному та психологічному тиску (мобінгу) на позивача, а також шляхом визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ірпінської міської ради в частині невжиття заходів щодо захисту права позивача на гідне ставлення, повагу до честі й гідності, права на працю в безпечному психологічному середовищі.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.3 ст.297 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, частина вимог, які заявлені у цьому позові, не є публічно-правовими, оскільки в них порушено питання про захист честі, гідності та ділової репутації, пов`язані з реалізацією особистих немайнових інтересів позивача та є способом захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до ст.16 ЦК України та ст.19 ЦПК України.

Враховуючи наведене, даний спір в частині зазначених позовних вимог не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції.

Апелянт стверджує, що при вирішенні спірного питання судом не враховано, що так як позивач проходила публічну службу, тому встановлення факту мобінгу щодо неї має бути здійснено в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає помилковими такі доводи апелянта з огляду на наступне.

В Україні врегульовано на законодавчому рівні права та гарантії для працівників, які постраждали від проявів мобінгу на робочому місці.

11.12.2022р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» від 16.11.2022р. №2759-IX (далі - Закон №2759).

Вказаний закон доповнив Кодекс законів про працю України новою статтею 2-2 «Заборона мобінгу (цькування)». У статті, зокрема, зазначено, що мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Також, Законом №2759-IX частину першу статті 5-1 доповнено абзацом восьмим такого змісту: «правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили».

Правова конструкція цієї норми свідчить про можливість визнання (встановлення) факту мобінгу (цькування) в судовому порядку.

Юридичні факти - це фактичні обставини дійсності, з правовою моделлю яких пов`язано настання наслідку у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому.

Так, згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена позивачем вимога про встановлення факту мобінгу, тобто факту, який має юридичне значення, підлягає розгляду також за правилами цивільного судочинства.

Отаким чином, позивачем у позовній заяві об`єднані вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

При цьому, як вже зазначалося, частиною шостою статті 12 КАС України передбачено заборону об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

А відтак, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України колегія суддів вважає правильним.

Повернення позовної заяви у даному випадку не є обмеженням права позивача доступу до правосуддя, оскільки остання не позбавлена права здійснити захист своїх прав щодо незаконного звільнення та щодо захисту честі, гідності та ділової репутації за встановленою юрисдикцією, шляхом подання відповідних позовів в порядку адміністративного та цивільного судочинства.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 червня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук