Справа № 489/2196/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 489/2196/25

Головуючий в 1 інстанції: Микульшина Г.А. Дата і місце ухвалення: 15.05.2025 р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

(у зв`язку із неявкою у судове засідання представника відповідача

та на підставі заяви позивача, справу розглянуто в порядку

п.2 ч.1 с.311 КАС України)

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Миколаївській області, Поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Головчука Дмитра Ігоровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Миколаївській області, Поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Головчука Дмитра Ігоровича в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 355810 від 16.12.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.12.2024 працівником патрульної поліції Головчуком Д.І. відносно нього було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ББА № 355810, відповідно до якої він начебто керував транспортним засобом Mersedes Vito, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Казарського біля буд. № 1-Б, при цьому не мав права керування транспортним засобом, відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Свою провину у вчиненні даного правопорушення ОСОБА_1 заперечує. Посилається на те, що повідомлень про виклик до органу поліції він не отримував, копія постанови йому не вручалась та поштою він її не отримував. Крім того вказував, що 24.02.2025 Ленінський районний суд м. Миколаєва, по справі № 489/10333/24, розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії АБА № 119224 від 16.12.2024 та АБА № 119225 від 16.12.2024 за статтями 122-4 та 124 КУпАП, які складено цим же поліцейським УПП в Миколаївській області, закрив провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень. Рішення набрало законної сили 06.03.2025, яким встановлено відсутність доказів того, що ОСОБА_1 25.11.2024 о 12:06 год. в м. Миколаєві по вул. Казарського біля буд. № 1Б керував транспортним засобом Mersedes Vito, д.н.з. НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 15.05.2025 р. та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не є власником Mersedes Vito номерний знак НОМЕР_1 , цей транспортний засіб належить іншій особі - ОСОБА_2 . Цей факт встановлено рішенням суду у справі № 489/10333/24, який повно та всебічно досліджував усі обставини справи.

Власник автомобіля ОСОБА_2 , з приводу місцезнаходження транспортного засобу , у кого саме він знаходиться у користуванні, чи передавав його ОСОБА_1 чи іншим особам, не опитаний. Яким чином, на підставі яких доказів відповідач встановив, що саме ОСОБА_1 керував цим авто і що на відео , які додано до відзиву на позовну заяву зафіксовано саме ОСОБА_1 , а не власника авто ОСОБА_2 чи іншу особа - в рішенні суду не зазначено. ОСОБА_1 не впізнання свідкам ДТП не пред`являвся.

З цих підстав, позивач вважає, що судом неповно з`ясовано обставини ДТП за участю транспортного засобу Mersedes Vito номерний знак НОМЕР_1 , який йому не належить і яким він не керував, а також безпідставно не враховано, всупереч ч. 6, 7 ст. 78 КАС України обов`язкове рішення суду про закриття провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень за цими ж обставинами.

Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначає, що до матеріалів справи долучено відеозапис, на якому зафіксовано, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди в салоні транспортного засобу перебувала лише одна особа. На записі видно, як ОСОБА_1 виходить з автомобіля, спілкується з іншою стороною ДТП та намагається врегулювати питання щодо відшкодування завданих пошкоджень. Інших осіб ані в салоні транспортного засобу, ані поблизу нього на відео не зафіксовано, тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2024 року о 12 год. 06 хв. на спецлінію "102" надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_3 про факт дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Зі слів заявника, ДТП сталася за участю його транспортного засобу Mercedes Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 , та транспортного засобу Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_3 . Заявник зазначив, що водій останнього транспортного засобу через деякий час після зіткнення залишив місце пригоди. За вказаним викликом на місце події прибув екіпаж «КОРВЕТ» 351.

З пояснень відповідача встановлено наступні обставини, а саме, що на місці було складено схему місця ДТП, відібрано пояснення від учасника пригоди та долучено відеозапис з автомобільного відеореєстратора громадянина ОСОБА_3 .

Усі зібрані матеріали передано до відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод для подальшого розгляду та розшуку транспортного засобу Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_3 .

У ході перевірки за вказаним фактом було встановлено місцезнаходження транспортного засобу винуватця пригоди Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_3 , а також встановлено особу водія, який перебував за кермом на момент вчинення ДТП, ОСОБА_1 .

Під час з`ясування всіх обставин встановлено, що посвідчення водія ОСОБА_1 було здано на зберігання після винесення вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва. Дії ОСОБА_1 були визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та йому було призначеня покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, дата набрання законної сили 11.04.2023 року.

Суд встановив, що відповідно до ч. 3 ст. 278 КУпАП, ОСОБА_1 27.11.2024 року (вих. № 23092/41/16/01-2024) та 12.12.2024 року (вих. № 23832/41/16-2024) були надіслані повідомлення про запрошення до підрозділу поліції для проведення розгляду адміністративної справи, проте ОСОБА_1 не отримав направлені повідомлення, що не виключає факту їх належного оформлення та відправлення відповідно до вимог чинного законодавства.

16.12.2024 працівником патрульної поліції Головчуком Д.І. відносно позивача було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ББА № 355810, відповідно до якої він керував транспортним засобом Mersedes Vito, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Казарського біля буд. № 1-Б, при цьому не мав права керування транспортним засобом, відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно до п.2.1.а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, -

тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті,

- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Примітка: Положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.

Як встановлено з матеріалів справи, 25.11.2024 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Mersedes Vito, д.н.з. НОМЕР_1 . Зі вказаного транспортного засобу після ДТП виходить ОСОБА_1 (зі сторони місця водія). Інші особи вказаний транспортний засіб не залишають та доказів перебування будь-яких осіб, окрім позивача, в даному автомобілі на момент ДТП не міститься. ОСОБА_1 підходить до іншого учасника ДТП та пропонує йому: «Давайте кат-то решать», після чого автомобіль Mersedes Vito залишає місце пригоди не дочекавшись приїзду поліції.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що він не керував автомобілем Mersedes Vito на час скоєння ДТП.

З цього приводу колегія судді погоджується з судом першої інстанції та зазначає, що гарантованому у ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Разом з тим, апелянт вказує, що не є власником Mersedes Vito номерний знак НОМЕР_1 та цей транспортний засіб належить іншій особі - ОСОБА_2 , при цьому наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що він керував цим транспортним засобом, а також вказує, що вийшов з пасажирського сидіння, а не з водійського, так як ТЗ обладнаний такими дверима з боку водія.

Однак, колегія суддів не приймає такі доводи апелянта та вважає їх сумнівними так, як позивач не надає до суду будь-яких доказів обладнання ТЗ Mersedes Vito НОМЕР_1 додатковими пасажирськими дверима зі сторони водія, що свідчить про те, що позивач вийшов саме з водійського місця.

При цьому, позивач зазначає, що не він був за кермом, що суд першої інстанції не довів, що ТЗ керував позивач, проте ОСОБА_1 жодним чином не вказує, хто саме керував в той момент ТЗ Mersedes Vito номерний знак НОМЕР_1 , а з іншого боку не спростовує той факт, що саме він вийшов з ТЗ та намагався домовитись на місці ДТП.

Також, колегія суддів не приймає посилання позивача на рішення у справі №489/10333/24, яким закрито провадження за протоколам складеними відносно позивача з іншими складами адміністративних правопорушень у той же день, оскільки адміністративний суд під час розгляду справи на підставі встановлених ним обставин, зокрема, з урахуванням преюдиційних обставин, має самостійно кваліфікувати поведінку особи та дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (на підставі постанови Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 0340/1538/18).

Слід зазначити, що у справі №489/10333/24 закрито провадження відносно позивача не з причин встановлення іншої особи, яка керувала ТЗ Mersedes Vito номерний знак НОМЕР_1 , а з причин відсутні у матеріалах достатніх доказів для встановлення вини ОСОБА_1 , проте розглядаючи зазначену справу колегія суддів, як і суд першої інстанції вважає, що докази наявні у матеріалах цієї справи доводять факт керування ОСОБА_1 ТЗ. Іншого апелянт належними доказами не довів.

Таким чином, колегія суддів дослідивши матеріали справи та наявний відеозапис, надавши оцінку доводам позивача, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме ОСОБА_1 керував ТЗ Mersedes Vito НОМЕР_1 25.11.2024 р., в свою чергу доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції, а саме, що Mersedes Vito НОМЕР_1 обладнаний додатковими дверима, а також позивач не зазначає, хто саме перебував за кермом.

Колегія суддів враховує, що відповідачем двічі належним чином було повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього, що підтверджується належними доказами в матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що постанова серії ББА № 355810 від 16.12.2024 року є законною та скасуванню не підлягає, оскільки в даному випадку на переконання колегії суддів, відповідач у справі довів правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 червня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук