Справа № 460/7606/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/7606/24 пров. № А/857/16955/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року, головуючий суддя Дорошенко Н.О., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Рівненській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.07.2024 №54 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати відповідача призначити, провести нарахування та виплачувати позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 28.06.2024 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 28.06.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 вищевказаного Закону. Позивач вважає, що з отриманням статусу потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи, який підтверджується відповідним посвідченням категорії 3, вона набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. Крім того, як вбачається з оспорюваного рішення, зарахований органом Пенсійного фонду стаж позивача становить понад 35 років. За наведених обставин, вважала, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.07.2024 року №54 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 28.06.2024 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно з записами диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1984 року по 25.06.1991 року навчалася в Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д. З. Мануїльського, м. Рівне, дана територія не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення. Постійне місце роботи/навчання позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак факт навчання в Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д. З. Мануїльського в м. Рівне заперечує факт проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення в (с. Кричильськ) в період з 01.09.1984 року по 25.06.1991 року. З огляду на зазначене підтверджено період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення становить станом на 01.01.1993 року 1 рік 3 місяці 10 днів. Оскільки позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 року не менше 3 роки, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Кричильськ Сарненського району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , повторно виданого 11.04.2023 року Рівненською обласною державною адміністрацією замість посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

За змістом довідок:

- від 09.03.2023 року №13/03-433, виданої старостою Кричильського старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області, позивач була зареєстрована та постійно проживала в Кричильськ Сарненського району Рівненської області у періоди з 01.01.1986 по 10.08.1986 року та з 18.09.1992 року по даний час;

- 07.03.2023 року №2-239, виданої Вирівською сільською радою Сарненського району Рівненської області, позивач була зареєстрована та постійно проживала в с. Кам`яне-Случанське Сарненського району Рівненської області у період з 06.09.1991 року по 01.09.1992 року.

Крім того, рішеннями Володимирецького районного суду Рівненської області:

- від 01.12.2023 року у цивільній справі №556/2477/23, яке набрало законної сили 02.01.2024 року, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживання в с.Кричильськ Сарненського району Рівненської області, в наступні періоди: з 26.01.1987 року по 08.02.1987 року; з 06.07.1987 року по 31.08.1987 року; з 26.01.1988 року по 08.02.1988 року; з 06.07.1988 року по 31.08.1988 року; з 26.01.1989 року по 08.02.1989 року; з 02.08.1989 року по 31.08.1989 року; з 26.01.1990 року по 08.02.1990 року; з 06.07.1990 року по 31.08.1990 року; з 26.01.1991 року по 08.02.1991 року; з 29.06.1991 року по 05.09.1991 року; з 02.09.1992 року по 17.09.1992 року включно;

- від 25.04.2025 року у цивільній справі №556/443/24, яке набрало законної сили 28.05.2024 року, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала в с.Кричильськ Сарненського району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 11.08.1986 року по 31.08.1986 року, 7, 14, 21, 28 вересня 1986 року, 5, 12, 19, 26 жовтня 1986 року, 2, 9, 16, 23, 30 листопада 1989 року, 7,14, 21, 28 грудня 1986 року, 4, 11, 18, 25 січня 1987 року, 15, 22 лютого 1987 року, 1, 8, 15, 22, 29 березня 1987 року, 5, 12, 19, 26 квітня 1987 року, 3, 10, 17, 24, 31 травня 1987 року, 7, 14, 21, 28 червня 1987 року, 05.07.1987, 6, 13, 20, 27 вересня 1987 року, 4, 11, 18, 25 жовтня 1987 року, 1, 8, 15, 22, 29 листопада 1987 року, 6, 13, 20, 27 грудня 1987 року, 3, 10, 17 січня 1988 року, 14, 21, 28 лютого 1988 року, 6, 13, 20, 27 березня 1988 року, 3, 10, 17, 24 квітня 1988 року, 1, 8, 15, 22, 29 травня 1988 року, 5, 12, 19, 26 червня 1988 року, 4, 11, 18, 25 вересня 1988 року, 2, 9, 16, 23, 30 жовтня 1988 року, 6, 13, 20, 27 листопада 1988 року, 4, 11, 18, 25 грудня 1988 року, 1, 8, 15 січня 1989 року, 19, 26 лютого 1989 року, 5, 12, 19, 26 березня 1989 року, 2, 9, 16, 23, 30 квітня 1989 року, 7, 14, 21, 28 травня 1989 року, 3, 10, 17, 24 вересня 1989 року, 1, 8, 15, 22, 29 жовтня 1989 року, 5, 12, 19, 26 листопада 1989 року, 3, 10, 24, 31 грудня 1989 року, 7, 14, 21 січня 1990 року, 18, 25 лютого 1990 року, 4, 11, 18, 25 березня 1990 року, 1, 8, 15, 22, 29 квітня 1990 року, 6, 13, 20, 27 травня 1990 року, 3, 10, 17, 24 червня 1990 року, 01.07.1990, 2, 9, 16, 23, 30 вересня 1990 року, 7, 14, 21, 28 жовтня 1990 року, 4, 11, 18, 25 листопада 1990 року, 2, 9, 16, 23, 30 грудня 1990 року, 6, 13, 20 січня 1991 року, 17, 24 лютого 1991 року, 3, 10, 17, 24, 31 березня 1991 року, 7, 14, 21, 28 квітня 1991 року, 05.05.1991 року.

28.06.2024 року позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 05.07.2024 року №54 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначено, що Порядок № 22-1, передбачає вичерпний перелік документів, якими підтверджуються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення права громадян, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. При цьому, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення у вказаному переліку відсутнє. З огляду на сказане, факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в с. Кричильськ Сарненського району Рівненської області, територія якого належить до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, в період з 26.01.1987 року по 08.02.1987 року, 06.07.1987 року по 31.08.1987 року, 26.01.1988 року по 08.02.1988 року, 06.07.1988 року по 31.08.1988 року, 26.01.1989 року по 08.02.1989 року, 02.08.1989 року по 31.08.1989 року, по 05.09.1991 року, 02.09.1992 року по 17.09.1992 року не може бути підтверджений судовим рішенням. З огляду на зазначене підтверджено період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення становить станом на 01.01.1993 року 1 рік 3 місяці 10 днів. Страховий стаж становить 35 років 6 місяців 5 днів.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі її заяви від 28.06.2024 року.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).

Згідно із статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми видно, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 роки, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Як видно із матеріалів справи, що згідно з довідкою від 09.03.2023 року №13/03-433 позивач проживала у періоди, зокрема, з 26.04.1986 року по 10.08.1986 року (3 місяці 16 днів) та з 18.09.1992 року по 09.03.2023 року (30 років 5 місяців 20 днів), а згідно з довідкою від 07.03.2023 року №2-239 - в с. Кам`яне-Случанське Сарненського району Рівненської області у період з 06.09.1991 року по 01.09.1992 року (11 місяців 27 днів).

Також, з матеріалів справи слідує, що згідно із записами диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1984 року по 25.06.1991 року навчалася в Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д. З. Мануїльського, м. Рівне, дана територія не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постійне місце роботи/навчання на денній формі позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак період навчання позивача у Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д. З. Мануїльського (розташований у м. Рівне) спростовують факт постійного проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період.

Колегія суддів також бере до уваги, факти встановлені судовими рішеннями у справах №556/2477/23 та №556/443/24, оскільки право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення, а вказаними рішеннями не було встановлено факт саме постійного проживання, а вказаними рішеннями встановлені дати, у які позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, доказами, долученими до матеріалів справи, не підтверджено факт постійного проживання (роботи) позивача на території гарантованого добровільного відселення понад 3 роки станом на 01.01.1993 року (у позивача 1 рік 3 місяці 10 днів), відтак вона не набула права на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, колегія суддів вважає, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) дає йому право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, однак не підтверджує факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року у справі №460/7606/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич