Справа № 380/12100/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

17 червня 2025 рокусправа № 380/12100/25

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Чаплик І.Д., перевіривши матеріали позовної заяви Бродівського відділу Державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Відкритого акціонерного товариства «Бродирембуд» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в законному порядку, -

в с т а н о в и л а

Бродівський відділ Державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса місцезнаходження: 80600, Львівська обл., м. Броди, вул. Щурата, 8) звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Бродирембуд» (адреса місцезнаходження: 80600, Львівська обл., м. Броди, вул. Чупринки, 17), в якому просить:

звернути стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в законному порядку, а саме; будівлю залізобетонного цеху, загальною площею 1 389,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Броди, вул.Чупринки, 17 будівлю склад, загальною площею 422,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3. будівлю адмінбудинку з готелем загальною площею 1353 кв.м., за адресою Львівська область, м. Броди, вул. Чупринки, 17. будівлю гаражу-майстерні загальною площею 833, 4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.- будівлю пилорами загальною площею 544,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3. будівлю складу ГСМ загальною площею 15 кв.м., за адресою Львівська область, м. Броди, вул. Чупринки, 17, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна. будівлю складу-конюшні загальною площею 414, 8 кв.м. за адресою Львівська область, м. Броди, вул. Чупринки М., будинок 17 - будівлю заправки загальною площею 6,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3. будівлю трансформаторної загальною площею 39,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3. будівлю компресорної загальною площею 68, 4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3. будівлю гаражу загальною площею 72 кв.м., за адресою Львівська область, м. Броди, вул. Чупринки, 17; будівлю складу арматури загальною площею 356,1 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3. будівлю котельні загальною площею 356,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.

Відповідно до п. 3-4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 160, 161, 172 цього Кодексу, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7, 8 та 9 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частинами 1 і 4 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 16.08.2017 у справі №6-782цс17, від 23.08.2017 у справі №6-1093цс17.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.01.2019 по справі № 807/45/17.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Також частиною першою статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Тобто в порядку цивільного та господарського судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

За змістом позовних вимог позивач звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Заява обґрунтована тим, що на виконанні у Бродівському відділі Державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №71809341 з виконання виконавчого листа №813/2206/15, виданого Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Бродирембуд» на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області заборгованості у розмірі 11 156,40 грн. В процесі виконавчого провадження встановлено, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 01.04.2016 у справі №439/177/14-ц задоволено позов Відкритого акціонерного товариства «Бродирембуд» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Проте, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищезазначене майно не зареєстроване боржником в установленому законом порядку, що свідчить про ухилення від обов`язку виконання виконавчих документів, оскільки боржник є фактичним власником майна. Для запобігання ухилення від обов`язку виконання рішення боржником, Законом України «Про виконавче провадження», а також процесуальним законодавством передбачено можливість звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а тому у виконавця постала необхідність звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване.

За змістом ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Таким законом є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII ).

Відповідно до частин першої, третьої, абзацу третього частини четвертої статті 50 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

У разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Проте, статтею 50 Закону №1404-VIII не передбачено, до якого суду слід звертатися із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в законному порядку.

Водночас, такі правовідносини врегульовані Цивільним та Господарським процесуальними кодексами України.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 336 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до частин 10, 11 цієї ж статті, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Також, відповідно до частини першої статті 440 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно до частин 10, 11 цієї ж статті, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Суд звертає увагу позивача, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в законному порядку у подібних випадках нормами КАС України не передбачено і не врегульовано, як і не передбачено право органу ДВС на звернення до адміністративного суду з таким поданням.

Суд бере до уваги, що згідно з приписами частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. Суд наголошує, що ні вказаними вище законодавчими нормами (частина четверта статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», стаття 440 ЦПК України, стаття 336 ГПК України), ні розділом IV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» КАС України, не передбачено право виконавця на звернення з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Це означає, що визначені законом підстави для звернення органу ДВС із вказаним поданням до адміністративного суду відсутні, а тому згідно з приписами пункту 5 частини першої статті 19 КАС України адміністративним судом таке подання не може бути розглянуто.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України»), суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, оскільки за спірних правовідносин позивач просить звернути стягнення на майно суб`єкта господарювання з метою забезпечення виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що заявлене подання слід розглядати в порядку господарського судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подання Бродівського відділу Державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Поряд з тим, слід роз`яснити позивачу, що згідно з ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Оскільки позивачем не долучено доказів сплати судового збору або понесення інших витрат, пов`язаних із поданням позову до суду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 170, 243, 248, 256, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

п о с т а н о в и л а :

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Бродівського відділу Державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Відкритого акціонерного товариства «Бродирембуд» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в законному порядку.

Роз`яснити, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідні положення КАС України шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

СуддяЧаплик Ірина Дмитрівна