Справа № 620/5015/25
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Чернігів Справа № 620/5015/25

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Кондратенко О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Ріпкинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , в якому просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашко С.В. відносно виконання виконавчого листа № 620/13203/24 виданого Чернігівським окружним адміністративним судом 04.02.2025 року про зобов`язання Ріпкинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, з урахуванням правової позиції суду, в частині застосування статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашко С.В. від 23.04.2025 року ВП № 77655900 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн;

- зобов`язати державного виконавця завершити ВП 77655900 у зв`язку із його своєчасним, повним виконанням та повернути кошти, сплачені позивачем як виконавчий збір в сумі 32000 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 257,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він уклався у строки добровільного виконання рішення суду згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, вказав, що станом на 31.03.2025 (дата відкриття виконавчого провадження) рішення суду боржником не було виконано, дії щодо повторного розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, з урахуванням правової позиції суду, було здійснено боржником на засіданні сесії ради, призначеного на 11.04.2025, тобто після відкриття виконавчого провадження, тим більше державним виконавцем встановлено, що рішення боржником не виконано взагалі, про що свідчить оскаржувана постанова про накладення штрафу. Вказує, що боржник всупереч висновкам суду про відсутність під час розгляду заяв ОСОБА_1 підстав для застосування Ріпкінською селищною радою вимог ст. 136 Земельного кодексу України, знову застосував її під час повторного розгляду заяв ОСОБА_1 про надання йому дозволу на розробку проекту із землеустрою, повторно відмовивши у задоволенні заяв ОСОБА_1 з тих же підстав, які визнані судом протиправними.

Представником третьої особи було подано письмові пояснення в яких вказав, що державний виконавець виніс законну та обґрунтовану постанову від 23.04.2025 у виконавчому провадженні № 77655900, якою на Ріпкинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області був накладений штраф за невиконання рішення суду у справі № 620/13203/24, у зв`язку з чим просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

В судове засідання представники позивача, відповідача та третьої особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представники сторін просили розглянути справу без їх участі, що згідно вимог частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі № 620/13203/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123987462) адміністративний позов було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області двадцять першої сесії восьмого скликання від 13.08.2024 про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі; зобов`язано Ріпкинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, з урахуванням правової позиції суду, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

04.02.2025 Чернігівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 620/13203/24 про зобов`язання Ріпкинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, з урахуванням правової позиції суду.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.03.2025 було відкрито виконавче провадження № 77655900 з виконання виконавчого листа № 620/13203/24.

Також головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 31.03.2025 було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнуто з боржника мінімальні витрати в розмірі 258,36 грн та постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто виконавчий збір у розмірі 32000,00 грн.

Листом від 09.04.2025 № 738/03-11 Ріпкинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області було повідомлено відповідача, що засідання чергової сесії ради призначено на 11.04.2025, про прийняте рішення буде доведено після засідання сесії Ріпкинської селищної ради.

Листом від 11.04.2025 № 758/03-11 Ріпкинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області було повідомлено відповідача, що сесією Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, яка відбулась 11.04.2025, розглядалось повторно клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, з урахуванням правової позиції суду.

Так, рішенням двадцять четвертої сесії восьмого скликання Ріпкинської селищної ради від 11.04.2025 було відмовлено ОСОБА_1 про наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в користування (оренду) на конкурентних засадах (на земельних торгах) орієнтовною площею 0,0392 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в межах с. Даничі Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Зважаючи на невиконання рішення суду головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 23.04.2025 було прийнято постанову про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100,00 грн.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як встановлено судом, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі № 620/13203/24 було зобов`язано Ріпкинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, з урахуванням правової позиції суду.

Приймаючи вказане рішення, суд виходив з того, що факт прийняття суб`єктом владних повноважень лише рішення про включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, не є самостійною підставою для заборони її відчуження та надання у користування в розумінні частини третьої статті 136 Земельного кодексу України. Також суд у справі № 620/13203/24 вказав, що відповідач не надав належних доказів того, що земельна ділянка на час розгляду заяви позивача була фактично виставлена на земельні торги/аукціон.

Так, рішенням двадцять четвертої сесії восьмого скликання Ріпкинської селищної ради від 11.04.2025 було повторно відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в користування (оренду) на конкурентних засадах (на земельних торгах) орієнтовною площею 0,0392 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в межах с. Даничі Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Суд звертає увагу, що вищевказаним рішенням суду було зобов`язано Ріпкинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, разом з тим, рішенням двадцять четвертої сесії восьмого скликання Ріпкинської селищної ради від 11.04.2025 було відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в користування (оренду) на конкурентних засадах (на земельних торгах), без врахування правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, матеріали справи не містять відомостей та належних доказів щодо вчинення Ріпкинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області належних дій щодо виконання рішення суду в повному обсязі станом на момент винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

За таких обставин, відповідачем було правомірно винесено постанову від 23.04.2025 ВП № 77655900 про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання державного виконавця завершити ВП 77655900 у зв`язку із його своєчасним, повним виконанням та повернути кошти, сплачені позивачем як виконавчий збір в сумі 32000 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 257,80 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому, частинами першою та третьою статті 27 Закону встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27 Закону).

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Так, Законом передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі добровільного виконання рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження починається примусове виконання рішення суду, за яке передбачено стягнення виконавчого збору у визначеному законом розмірі.

При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19.

Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Згідно частин першої та другої статті 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Пунктами 1, 2 розділу VI Інструкції № 512/5 передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що умовою закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону є фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому, державний виконавець повинен достеменно встановити вказаний факт, не обмежуючись лише розглядом повідомлення боржника про виконання рішення.

Як встановлено судом, позивачем рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі № 620/13203/24 не було виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, вказане рішення суду залишається не виконаним і на час розгляду даної справи, постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.03.2025 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору не є предметом оскарження у даній справі, а тому позовні вимоги про зобов`язання державного виконавця завершити ВП 77655900 у зв`язку із його своєчасним, повним виконанням та повернути кошти, сплачені позивачем як виконавчий збір в сумі 32000 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 257,80 грн також є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області необхідно відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Святомиколаївська, 85, смт Ріпки, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 15000, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (просп. Миру, 43, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14000, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 16.06.2025.

Суддя Наталія БАРГАМІНА