Справа № 280/10478/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10478/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05.05.2025 ( суддя Семененко М.О. ) в адміністративній справі №280/10478/24 за позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за весь час проходження військової служби за контрактом, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2024 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяви про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, поданої 09.10.2024 представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, подану 09.10.2024 представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та прийняти рішення щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 21.02.2025 та 05.03.2025 у справі видано виконавчий лист.

Вподальшому до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача, подана в порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій просить суд:

встановити судовий контроль за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі №280/10478/24;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 протягом одного місяця з моменту набрання чинності ухвалою суду про встановлення судового контролю подати до Запорізького окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання зазначеного судового рішення з обов`язковим долученням доказів такого виконання;

у разі неподання звіту або подання звіту, що не підтверджує реальне виконання рішення суду, застосувати до керівника Військової частини НОМЕР_1 заходи процесуального примусу, передбачені частиною четвертою статті 382 КАС України.

Заява обґрунтована тим, що станом на дату подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №280/10478/24 жодного підтвердження виконання рішення суду не надано. Відсутні будь-які документи або дії, які б свідчили про те, що Військова частина НОМЕР_1 взагалі приступила до його виконання. Незважаючи на відкриття виконавчого провадження, відповідач не надав жодних доказів того, що вживав заходів для реального виконання судового рішення.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.05.2025 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 21.01.2025 у справі №280/10478/24 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про встановлення судового контролю задовольнити та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 у визначений строк подати письмовий звіт з доказами виконання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не лише проігнорував обставини справи, але й фактично переклав тягар наслідків бездіяльності на позивача, зазначивши, що той не надав доказів свідомого ухилення відповідача. Проте така позиція суперечить змісту самої статті 382 КАС України, яка передбачає судовий контроль як превентивний засіб забезпечення виконання рішення, а не як захід відповідальності вже після його тривалого невиконання. Метою заяви було не притягнення до відповідальності, а створення механізму контролю, який би дозволив позивачеві отримати належне йому благо грошову компенсацію, що є метою його звернення до суду. Інакше судове рішення перетворюється на формальність, не маючи практичного значення.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 статті 14 КАС України, встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 КАС України встановлено спосіб здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною нормою КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18.

Верховний Суд в ухвалі від 18.04.2022 у справі №754/12702/14-а дійшов висновку, що судовий контроль в порядку норм статті 382 КАС України шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення може бути встановлено за таких умов: рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання; існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання; існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

Суд зазначає, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Конституційний Суд України у Рішенні від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Крім цього у Рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зауважив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також Конституційний Суд України, узявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема у формі зобов`язання боржника подати до суду відповідний звіт сприяє забезпеченню реалізації принципу виконуваності судового рішення (загальновідомо, що «рішення суду не має значення, якщо воно не виконується»), запобігає можливому зловживанню з боку боржника (наприклад, у формі уникнення оперативного та повного виконання рішення), гарантує дотримання законності (як у вимогах стягувача, так і у діях боржника), а також підвищує довіру громадян до суду та держави, в цілому.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Верховного Суду від 07 травня 2024 року по справі №160/5259/20.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних, підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19, від 20 вересня 2023 року у справі №9901/116/20.

Аналіз положень статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.

Водночас, у поданій заяві про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивачем не наведено аргументів щодо необхідності вжиття на даний час процесуальних заходів у вигляді встановлення судового контролю та не надано відповідних доказів наявності об`єктивних обставин, які свідчать про ухилення відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так із матеріалів справи встановлено, що 01.05.2025 до суду надійшли пояснення Військової частини НОМЕР_1 , в яких зазначено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 військовою частиною НОМЕР_1 розглянута заява ОСОБА_1 від 09.10.2024 року про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. Військовою частиною НОМЕР_1 не заперечується право позивача на отримання такої компенсації, проте, за даними речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 первинна картка обліку майна особистого користування військовослужбовця ОСОБА_1 була втрачена імовірно в місті Бердянську або в місті Маріуполі, відповідно військова частина НОМЕР_1 не має у своєму розпорядженні відомостей щодо переліку майна отриманого (не отриманого) ним у особисте користування та не може визначити суму компенсації. Слід зазначити, що в даному випадку розрахунок суми компенсації на підставі наявних обліків речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 призведе до зменшення суми компенсації, так як не будуть враховані часові періоди 2021 та 2022 років і як наслідок будуть порушені права позивача на належну суму компенсації. З метою прийняття компетентного та обґрунтованого рішення, дотримання права ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно військовою частиною НОМЕР_1 направлено звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання методики розрахунку належної йому суми компенсації. За результатами розгляду заяви від 09.10.2024 ОСОБА_1 повідомлений військовою частиною НОМЕР_1 шляхом направлення йому відповідного листа.

З урахуванням поданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час розгляду судом заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі доводи позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки, як встановлено із матеріалів справи, відповідно до наданого до листа №732/2417 від 30.04.2025 відповідач повідомив, що з метою прийняття компетентного та обґрунтованого рішення, дотримання права позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно Військовою частиною НОМЕР_2 направлено звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання методики розрахунку належної йому суми компенсації. Про результати розгляду вказаного звернення позивачу буде повідомлено додатково. Отже, наявні в матеріалах справи письмові докази підтверджують, що відповідачем вчиняються дії щодо виконання рішення суду у даній справі, доказів того, до відповідач свідомо ухиляється від виконання рішення або будь-яким іншим чином перешкоджає у виконанні рішення, і за відсутності заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль, до суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.382-1 КАС України, за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає (ч.5 ст.382-1 КАС України).

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення у справі судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статті 382 КАС України у справі № 280/10478/24.

Отже, переглянувши судове рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05.05.2025 в адміністративній справі №280/10478/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 09 червня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 червня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова