Справа № 160/31040/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/31040/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року (суддя Букіна Л.Є.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому позивачка просить:

визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, викладену у листі від 24.09.2024 №40/57/12-10497, у задоволенні заяви від 05.08.2024 про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця, захопленого у полон.

визнати за ОСОБА_1 першочергове право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 як військовослужбовця, захопленого у полон.

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України повторна розглянути заяву від 05.08.2024 про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця, захопленого у полон.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що є дружиною військовослужбовця, який проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Після виконання бойового завдання по захисту держави Україна від збройної агресії російської федерації, її чоловік-військовослужбовець пропав безвісти, а згодом стало відомо, що він потрапив в полон, де перебуває на даний час. Позивачка звернулась до Військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату грошового забезпечення як дружині військовослужбовця, захопленого у полон, відповідно до положень Порядку №884. Проте, отримала відмову, мотивовану тим, що остання не є дружиною захопленого у полон військовослужбовця у розумінні Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовця, захопленого у полон ОСОБА_2 , старшого лейтенанта - лікаря (ветеринарної медицини) тилу в/ч НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви було долучено копії паспорта та РНОКОП, копію рішення суду від 27 травня 2024 року яким встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який перебуває у полоні в місцях несвободи в наслідок збройної агресії проти України з 15.05.2022, - проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 15 грудня 2019 року. Також було долучено копію спільного договору оренди житлового приміщення (квартири) від 15 грудня 2019 року.

У відповідь на вищезазначену заяву відповідачем було надіслано лист від 24.09.2024 №40/57/12-10497. Лист містив відмову у задоволенні заяви позивача у зв`язку з ненаданням свідоцтва про шлюб, укладеного з ОСОБА_2 , та документа про реєстрацію місця проживання (перебування) на підконтрольній Україні території або іншого документа, який підтверджує факт проживання ОСОБА_1 на території України, яка не є тимчасово окупованою (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи) або документа, що підтверджує реєстрацію (законність перебування) на території іноземної держави. У зв`язку з цим було зазначено, що документи надано не в повному обсязі.

Вважаючи відмову протиправною, позивачка звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці), регламентується Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх , затвердженим постановою КМУ від 30 листопада 2016 р. № 884 (далі - Порядок №884).

В розумінні п. 1 даного Порядку під «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

Згідно з п.3,4, 5 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до п. 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Пунктом 7 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Отже, грошове забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця виплачується дружині, а в разі її відсутності повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Спірним питанням у цій справі є обґрунтованість рішення відповідача щодо права на призначення та отримання грошового забезпечення позивачкою, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, проте не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, а також не відноситься до інших груп осіб, яким законом надано таке право (батьків, дітей або утриманців військовослужбовця).

Так, стаття 21 Сімейного кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, виключно шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків у подружжі.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що Порядком №884 визначено, що для виплати грошового забезпечення дружині подається свідоцтво про шлюб.

В свою чергу, матеріали справи свідчать, що позивачкою не подано свідоцтва про шлюб, про що в рішенні, оформленому листом, її повідомлено. Обставини щодо відсутності зареєстрованого у встановленому законом порядку шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не заперечується позивачем.

Відтак, фактичне спільне проживання чоловіка та жінки не є шлюбом у розумінні законодавства, тому приписи частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII та положення пункту 7 Порядку № 884, які мають імперативний характер в частині визначення кола осіб сім`ї військовослужбовця, не підлягають розширеному тлумаченню і не розповсюджуються на позивачку.

Крім того, суд наголошує, що право на отримання грошового забезпечення має саме один із подружжя, відтак, факт спільного проживання позивача із ОСОБА_2 , не свідчить про те, що вона має офіційний статус дружини.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно відмовлено у виплаті позивачці грошового забезпечення, та, як наслідок, оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню, відповідно, відсутні підстави й для задоволення похідної вимоги зобов`язального характеру.

Оцінюючи позицію скаржниці, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров