Справа № 611/270/25
Суддя: Коптєв Ю. А.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №611/270/25
Провадження №2-а/611/11/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

04 червня 2025 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Закаблуков Андрій Сергійович, до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Маркової Ярослави Володимирівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

До Барвінківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Закаблуков А. С., до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Маркової Я. В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що постановою інспектора 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Маркової Ярослави Володимирівни про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4348108 від 25.03.2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. за ч.6 ст.121 КУпАП.

Згідно п.30.1 ПДР власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів

Системний аналіз положень п. 30.1 ПДР України свідчить про те, що у цих положеннях Правил обов`язок, реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів покладений на власників механічних транспортних засобів у разі, якщо законом встановлена обов`язковість проведення такої реєстрації (перереєстрації). Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Представник позивача вказує, що належним власником транспортного засобу марки « ГАЗ 3309» є Барвінківська міська рада Ізюмського району Харківської області та в період військового стану експлуатується БКП «Благоустрій» для належного виконання свої статутних завдань в м. Барвінкове та особливо на виконання мобілізаційного завдання, встановленого для БКП «Благоустрій» на весь період військового стану. Отже, виходячи з вищевикладеного, з урахуванням поняття власника транспортного засобу, яке закріплене та міститься в п. 1.10 Правил дорожнього руху та виходячи з буквального змісту положень п. 30.1 Правил дорожнього руху, де міститься обов`язок власника механічного транспортного засобу щодо реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію, вбачається, що станом на 25.03.2025 позивач не був належним власником механічного транспортного засобу марки «ГАЗ 3309».

Отже, вказаним обставинам справи інспектором була надана неправильна оцінка з позиції юридичного змісту права власності на транспортний засіб та одного з його елементів - права користування. Тому, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП за обставин, що вказані у постанові відбулось без урахуванням змісту п.1.10 та п.30.1 Правил дорожнього руху (щодо визначення поняття власника транспортного засобу та його обов`язків) та підстав і способу набуття Позивачем права користування транспортним засобом Газ 3309(а не права власності на нього).

Посилаючись на викладене, представник позивача просить скасувати вищезазначену постанову, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

29 квітня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень, зазначено позивач та його представник у позовній заяві стверджують, що адміністративну відповідальність за частиною шостою статті 121 КУпАП має нести виключно власник транспортного засобу, оскільки саме на ньому покладено обов`язок щодо державної реєстрації такого засобу. Аналіз диспозиції частини шостої статті 121 КУпАП чітко вказує на те, що суб`єктом правопорушення є саме водій особа, яка безпосередньо керує транспортним засобом. Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення на право керування/машиніста- тракториста.

Таким чином, для притягнення до відповідальності за частиною шостою статті 121 КУпАП не має юридичного значення, чи є водій одночасно власником транспортного засобу. Визначальним є саме факт керування незареєстрованим транспортним засобом. Отже, суб`єкт правопорушення, зазначений в оскаржуваній постанові, визначений належним чином. З огляду на це, доводи представника позивача не можуть бути покладені в основу судового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки не ґрунтуються на правильному тлумаченні та застосуванні норм чинного законодавства.

Крім того, представник відповідача зазначає, що продовження строку реєстрації жодним чином не скасовує фундаментальну вимогу щодо обов`язковості реєстрації ТЗ перед початком їх експлуатації. Норми чинного законодавства, зокрема вимоги щодо дотримання порядку реєстрації, тісно пов`язані з іншими положеннями (наприклад, у сфері безпеки дорожнього руху, страхування цивільно-правової відповідальності тощо). Тож, послаблення строків у період дії воєнного стану не може тлумачитися як дозвіл використовувати ТЗ без реєстрації взагалі.

Зміни, внесені до Постанови, мають винятково процедурний характер і спрямовані на забезпечення безпеки громадян. Збільшення часу на проведення реєстраційних дій не створює легальних підстав для уникнення чи ігнорування обов`язку зареєструвати ТЗ. Тож є очевидним, що законодавець не мав на меті дозволити використання ТЗ без належної реєстрації, а лише надав додатковий строк громадянам для її оформлення в умовах воєнного стану.

Отже, продовження строку реєстрації ТЗ, запроваджене на період воєнного стану, не звільняє власників і користувачів від самого обов`язку реєструвати ТЗ, а лише дає можливість зробити це у безпечніший спосіб і в більш зручні строки. Використання ТЗ без державної реєстрації суперечить чинному законодавству та меті внесених змін, адже основним призначенням цих змін є убезпечення громадян, а не легалізація невиконання реєстраційних вимог.

При винесенні цієї постанови, інспектор керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому він діяв в межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з вищевказаним, вважає, що позовна заява позивача щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова винесена у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судове засідання представник позивача не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що вбачається з постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА№ 4348108 від 25.03.2025, винесеної інспектором 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Марковою Я. В.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 25.03.2025 року об 09 год. 28 хв., за адресою м.Барвінкове, вул. Богдана Хмельницького, 1 водій керував ТЗ марки Газ 3309, VIN код НОМЕР_1 , технічний стан якого не відповідав вимогам правил та стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме не працювали задні ліхтарі стоп сигналів, наявні сколи та тріщини на лобовому склі в зоні дії склоочисників, також ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності для власників наземних ТЗ, чим порушив п.31.4.3а ; п.31.3б ; п.2.1г ПДР України; п.6.1.1. ДСТУ 3649:2010, ст.35 Закону України «Про дорожній рух». Також транспортний засіб не був зареєстрованим у встановленому законом порядку, чим порушив п. 30.1, п.2.9в ПДР України, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух». Чим порушив п. 30.1. ПДР України керування водієм ТЗ не перереєстрованим в установленому порядку».

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Статтею 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, за змістом п. 3 ч. 1 якої постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 6 с. 122 розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положення статті 7 КУпАП, передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 245 КУпАП, унормовано, зокрема, що завданням у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню, зокрема, наступні обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Зі змісту наведених норм убачається та положень п. 1 ст. 247 КУпАП, вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності складу і події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних (об`єкт, об`єктивна сторона) і суб`єктивних ознак (суб`єкт, суб`єктивна сторона), за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 22 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Частина 6 ст. 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, та кореспондується в цьому випадку з вимогами п. 30.1 Правил дорожнього руху України, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України

Відповідно до п. 30.1 ПДР власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Статтею 14 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, зокрема, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 по справі № 463/1352/16-а (адміністративне К/9901/21241/18) зазначив: суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Отже, саме відповідач повинен довести правомірність свого рішення.

Оцінюючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КУпАП, суд враховує, що об`єктивною стороною цього адміністративного правопорушення є керування особою транспортним засобом, який не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 78 КАС України, визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 факт керування транспортним засобом марки «ГАЗ 3309», який не зареєстрований на території України у встановленому законом порядку, визнає, тому підлягає з`ясуванню правомірність керування не зареєстрованим у встановленому законом порядку транспортним засобом.

Правила реєстрації транспортних засобів встановлені Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою КМ України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок № 1388).

Відповідно до п. 6 вищезазначеного Порядку передбачено, що державна реєстрація нових транспортних засобів може проводитися сервісними центрами МВС за участю суб`єктів господарювання, які стоять на обліку в Головному сервісному центрі МВС, здійснюють продаж таких транспортних засобів та уклали з Головним сервісним центром МВС відповідний договір.

У п. 7 вищевказаного Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 190 від 04.03.2022) зазначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.

Отже, законодавцем встановлено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники)зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Водночас, постановою КМУ від 04.03.2022 №190 внесено зміни, якими передбачено окрему спеціальну підставу для продовження строку державної реєстрації транспортного засобу - введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. При цьому, введено новий строк реєстрації автомобіля, відлік якого починається з дня, наступного за днем припинення (скасування) воєнного стану.

Суд зазначає, що особа, яка придбала транспортний засіб за кордоном, має право зареєструвати такий транспортний засіб з продовженням строку його реєстрації у зв`язку із введенням на території України режиму воєнного стану, однак нормативно-правовим актом вищої юридичної сили не скасовано відповідальність особи за керування транспортним засобом, який не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Отже, викладені у відзиві доводи сторони відповідача стосовно правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності знайшли своє підтвердження.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 126 КУпАП, адміністративним правопорушенням є керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні у встановленому порядку.

Зважаючи на наведене, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено факт вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення та надано до суду достатньо доказів в підтвердження правомірності свого рішення. Відповідач довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначених в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень.

Таким чином, позивач, керуючи транспортним засобом, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, дійсно порушив вимоги ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Суд не приймає доводи позивача про те, що він не являється власником транспортного засобу, оскільки за змістом диспозицій частини шостої статті 121 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом. Тобто суб`єктом вказаних адміністративних правопорушень є саме водій транспортного засобу, а не власник.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що винесена за наявності в діях позивача складу передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП адміністративного правопорушення, отже підстав для її скасування та закриття провадження у справі немає.

Щодо інших доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява № 63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 19, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Закаблуков Андрій Сергійович, до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Маркової Ярослави Володимирівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 09 червня 2025 року.

Суддя Ю. А. Коптєв