Справа № 620/1125/25
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Чернігів Справа № 620/1125/25

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з уточненим позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , в якому просить:

визнати незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремого батальйону у складі НОМЕР_5 окремої бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України) та НОМЕР_5 окремої бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України (В/Ч НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , додаткової винагороди, передбаченої пп.1 п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку 100 000 грн. (за умови фактичної недоплати 70 000 грн) за період участі з 01.03.2024 по 31.03.2024 та з 01.04.2024 по 23.04.2024 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), що сумарно складає 140 000 грн за 2 місяці безпосередньої участі у бойових діях;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремий батальйон у складі НОМЕР_5 окремої бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України) та НОМЕР_5 окрему бригаду Сил територіальної оборони Збройних Сил України (В/Ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , додаткову винагороду, передбачену пп.1 п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку 100 000 грн. (за умови фактичної недоплати 70 000 грн) за період участі з 01.03.2024 по 31.03.2024 та з 01.04.2024 по 23.04.2024 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), що сумарно складає 140 000 грн за 2 місяці безпосередньої участі у бойових діях.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що В/Ч НОМЕР_1 починаючи з 08.02.2024 перебувала у підпорядкуванні командира В/Ч НОМЕР_3 (що є командуванням НОМЕР_6 окремої аеромобільної Слобожанської бригади) та була залучена до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) поблизу м. Сіверськ Бахмутського району Донецької області.

У період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) у березні та квітні 2024 року позивач не отримав належну йому суму грошового забезпечення разом із додатковою винагородою у розмірі 100 000 грн за кожен місяць такої участі. Натомість як у березні, так і у квітні 2024 року позивачем було отримано лише 30 000 грн додаткової винагороди.

Суд ухвалою від 25.02.2025 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що під час спірного періоду ОСОБА_1 обіймав посаду командира Військової частини НОМЕР_1 , а отже грошове забезпечення йому виплачувалося за місцем перебування на грошовому забезпеченні (тобто Військовою частиною НОМЕР_2 ) на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю (командира Військової частини НОМЕР_2 , яка є вищим органом військового управління щодо Військової частини НОМЕР_1 ). Відтак Військова частина НОМЕР_1 взагалі не може в даному випадку допустити бездіяльність (командир військової частини сам собі не визначає розмір грошового забезпечення, в тому числі й розмір додаткової винагороди).

Також зазначає, що сам по собі факт віднесення певних населених пунктів до районів активних бойових дій не свідчить про наявність у особи права на отримання додаткової винагороди у її збільшеному розмірі.

Військовою частиною НОМЕР_2 також подано відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та вказує, що доказів, які б підтверджували безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за Постановою Кабінету Міністрів України №168, позивачем до Військової частини НОМЕР_2 надано не було. Також наголошує, що жодних повідомлень від Військової частини НОМЕР_3 стосовно участі позивача у бойових діях, за період перебування його разом з очолюваною Військовою частиною НОМЕР_1 у оперативному підпорядкуванні, до Військової частини НОМЕР_2 не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), пунктом 1-1 якої установлено, що військовослужбовцям, зокрема, Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченою цією постановою, визначаються міністерствами та державними органами за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок №260).

Зазначений Порядок доповнено новим розділом (Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану) згідно з Наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 який застосовується з 01 лютого 2023 року.

Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;

на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;

з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;

Відповідно до п.3 розділу XXXIV Порядку №260 Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

- командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

- керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу при Військові частині НОМЕР_1 в період з 28.06.2022 по 06.05.2024 на посаді командира Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з Витягом із ЖБД В/Ч НОМЕР_1 по журналу обліку робочих зошитів №3т/ПУ від 08.02.2024 за 09.02.2024 о 23:45 особовий склад В/Ч НОМЕР_1 , зокрема і підполковник ОСОБА_1 , прибув у підпорядкування В/Ч НОМЕР_3 і залучений до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) та протягом березня квітня 2024 року перебував в місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Позаяк, перебування позивача в АДРЕСА_1 в березні квітні 2024 року не є безумовною підставою для отримання підвищеної додаткової винагороди.

Сам по собі факт віднесення певних населених пунктів до районів активних бойових дій не свідчить про наявність у особи права на отримання додаткової винагороди у її збільшеному розмірі.

Наведений висновок підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі №340/7478/23, від 16 грудня 2024 року в справі №420/20311/23, від 06 грудня 2024 року в справі №200/5172/23 тощо).

Отже перебування позивача в місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області в березні квітні 2024 року не є безумовною підставою для отримання підвищеної додаткової винагороди, а для набуття права на виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень позивач повинен був ще й виконувати бойові завдання під час ведення бойових дій, перелік яких наведений у п. 2 розділу XXXIV Порядку №260, що має бути підтверджено бойовими наказами (бойове розпорядження), журналом бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналом ведення оперативної обстановки або бойового донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Втім доказів, які б підтверджували безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів та виконання ним, відповідно до п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 бойових (спеціальних) завдань позивачем не надано.

В позовній заяві також не йдеться про виконання ним зазначених вище бойових (спеціальних) завдань, відповідно до п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

Долучені до позовної заяви бойові розпорядження, які віддавав сам позивач (як командир Військової частини НОМЕР_1 ) іншим підпорядкованим йому військовослужбовцям та довідки №692/4929 від 07.05.2024 та №692/4930 від 07.05.2024 Військової частини НОМЕР_3 таких даних також не містять.

Також слід звернути увагу, що ухвалою суду від 25.02.2025 було зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 надати відомості про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення, в тому числі додаткової грошової винагороди з 01.03.2024 по 23.04.2024, витяги з журналів бойових дій, наказів, копії розпоряджень та рапортів, що стосуються ОСОБА_1 за період з 01.03.2024 по 23.04.2024, а Військову частину НОМЕР_3 - витяги з бойових розпоряджень чи наказів що видавалися стосовно ОСОБА_1 .

З наданих на виконання вимог ухвали від 25.02.2025 відповідачами доказів, обставини щодо виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, саме як виконавцем, які б давали йому право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн також не підтверджуються.

Як передбачено частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Крім того, частинами першою, другою статті 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено, що сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.

Суд зважає на наведену вище позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 06.08.2024 по справі №400/10311/23 та зауважує, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях у спірний період, а тому дії командування Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 є правомірними.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, п.29).

Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись основними засадами адміністративного судочинства, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ),

Відповідач -Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ),

Відповідач -Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 )

Повний текст рішення суду складено 16.06.2025.

Суддя Л.О. Житняк