Справа № 420/297/25
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/297/25
У Х В А Л А

16 червня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової Академії (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

Ухвалою суду від 12.12.2024 року роз`єднані позовні вимоги у справі № 420/36200/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та до Військової Академії ( м.Одеса ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Цією ухвалою суду виділено в окреме самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової Академії ( м.Одеса ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема:

- визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо незастосування при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України « Про Державний бюджет України» станом на 1 січня того року, в якому проводилось нарахування.

- зобов?язати Військову академію (м. Одеса) () здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошове забезпечення за період служби: з 15 вересня 2021 року по 31 грудня 2021 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на 01.01.2021, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на 01.01.2022, з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на 01.01.2023, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов?язкових платежів.

- зобов?язати Військову академію (м. Одеса) () провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, та компенсацію відпустки за період служби: з 15 вересня 2021 року по 31 грудня 2021 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України « Про Державний бюджет України» на 01.01.2021, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на 01.01.2022, з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб,встановленого Законом України « Про Державний бюджет України» на 01.01.2023, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов?язкових платежів.

Ухвалою суду від 10.01.2025 р. прийнято до розгляду вказані позовні вимоги за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що 25.02.2025 року до суду через систему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому з поміж іншого просить залишити позовну заяву без розгляду, оскільки протягом 2020-2024 років позивач був обізнаний про проведені із ним розрахунки та їх розміром, оскільки щомісячно отримував грошове забезпечення, а до суду з цими вимогами звернувся більше, ніж через два роки, то позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, як такий що розпочався 19.07.2022 та закінчився 20.10.2022 року.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, з урахуванням вказаної позиції відповідача , суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому слід зазначити, що у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України мають перевагу у застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України, якою установлено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби].

Практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та послідовною, та викладена, зокрема, у постановах від 27 грудня 2024 року у справі №420/15311/23, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21 тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Так, за правилами частин першої, другої статті 233 КЗпП України (в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) працівник міг звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин ( далі - Закон № 2352-ІХ) запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення частини другої статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)

Закон України № 2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 233 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

Верховний Суд неодноразово вже висловлював правову позицію щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України як до, так і після змін, запроваджених Законом № 2352-IX.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року по справі № 460/21394/23 вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшла висновку, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин) ( пункт 65.1. Постанови).

Окрім викладеного слід ураховувати, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

Отже, з урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року. ( пункт 63.3. постанови Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 21 березня 2025 року по справі № 460/21394/23)

Як вбачається з матеріалів позову, підставою звернення позивача до суду з вказаними вимогами є його не згода з нарахуванням та виплатою відповідачем грошового забезпечення та додаткових виплат за період з 15 вересня 2021 р. по 20 травня 2023 р.

З огляду на нормативно-правове регулювання спірних відносин, заявлений позивачем спірний період (15.09.2021р. по 20.05.2023р.) умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (19 липня 2022 року) та після цього.

Період з 15.09.2021р. до 19.07.2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.

Проте, період з 19.07.2022 р по 20.05.2023 р. регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з наявного у справі наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 06.11.2024 р. №1246, то майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку. При цьому, наказом начальника військової академії від 23.11.2023 р. №351 (по стройовій частині) майор ОСОБА_1 з 23.11.2024 р. виключений зі списків особового складу академії та всіх видів забезпечення.

Абзацами 1, 3 пункту 242 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008, передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

З огляду на вказане, військовослужбовець вважається звільненим з військової служби з дати виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Враховуючи, що позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 23.11.2024 р. згідно наказу начальника військової академії від 23.11.2023 р. № 351, відповідно на момент звернення до суду 21.11.2024 р. позивач вважаться таким, що перебував на військовій службі у відповідача.

Відтак, до спірних правовідносин не може застосовуватись порядок визначення перебігу строку звернення до суду при триваючій деліктній поведінці відповідача, оскільки у спірних правовідносинах позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів саме з дня отримання ним під час проходження служби грошового забезпечення у меншому розмірі, ніж фактично отриманому.

Отже, звернувшись до суду 21.11.2024 року з позовними вимогами, які охоплюють спірний період з 19.07.2022 р по 20.05.2023 р. позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду.

За положеннями частини 13 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано клопотання, за яким просить поважними причину пропуску строку звернення до суду посилаючись на введення на території Укрїни воєнного стану та безперервне несення військової служби, що на його думку є грунтовними обставинами, що ускладнювали або унеможливлювали вчасне звернення до суду. Представник позивача звертає увагу, що позивач не є фахівцем із права та лише після отримання юридичної консультації та згодом отримання 14.10.2024 від відповідача листа - відповіді дізнався про порушення його права, що й стало підставою звернення до суду.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Щодо доводів позивача на його обізнаність щодо порушення прав лише з лист відповідача від 14.10.2024 року, суд зауважує, що в межах даних спірних правовідносин, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Між тим, отримання листа - відповіді не змінює момент, з якого особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона чи її представник почали вчиняти дії щодо реалізації права особи і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, як і не перериває такий строк.

Щодо покликання представника позивача на існуючий воєнний стан, запроваджений на території України у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, то суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків (постанови ВП ВС від 20.11.2022 у справі № 990/115/22; від 08.12.2022 у справі № 990/102/22, постанова ВС від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22).

Щодо посилання позивача стосовно перебування на військовій службі як на підставу що ускладнювала звернення до суду з позовною заявою, суд враховує наступне.

За правовим висновком постанови Верховного Суду від 29.11.2024 р. у справі №120/359/24 стосовно застосування положень статей 122 та 123 КАС України щодо пропуску процесуального строку, пов`язаних саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

З витягу послужного списку позивача вбачається, що в межах спірного періоду ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах - заступника начальника курсу з морально-психологічного забезпечення факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення / підготовки спеціалістів десантно-штурмових військ Військової академії та старшого інструктора інструкторсько-методичного віддітення факультету підготовки спеціалістів десантно-штурмових військ та морської піхоти Військової академії - а відтак вказані посади є штатними, що виключають ймовірність участі заявника у цей період часу у особистому та безпосередньому веденні бойових дій та несення військової служби в умовах, при цьому доказів протилежного позивачем не надано .

Також, суд не враховує, наведену представником позивача обставину щодо укладення договору про надання правової допомоги та подальше подання позову оскільки такі обставини, носять виключно суб`єктивний характер, і не є непереборними та пов`язані з поведінкою позивача у спірних правовідносинах.

Юридична необізнаність позивача не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили йому з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 540/2097/18.

Таким чином у заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до суду не вказуються обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду з позовними вимогами що охоплюють період з 19.07.2022 р по 20.05.2023 , та не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Отже, представнику позивача пропонується вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду із наданням доказів поважності причин пропуску такого строку.

З огляду на вказане та враховуючи, що факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, тому пропонується представнику позивача надати заяву про поновлення строку звернення до суду з обов`язковим зазначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з позовними вимогами, які охоплюють спірний період з 19.07.2022 р. по 20.05.2023 р.

Керуючись ст.ст. 122, 123 КАС України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали, а саме, надати заяву про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами, які охоплюють спірний період з 19.07.2022 р. по 20.05.2023 р, з обов`язковим зазначенням інших обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

Копію цієї ухвали надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя В.А. Дубровна