Справа № 160/26109/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26109/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року (суддя Тулянцева І.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНІТА ЛТД»

до Одеської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНІТА ЛТД» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000494/2 від 25.09.24.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Насамперед суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на офіційному з`ясуванні обставин справи. Суд мотивує власні висновки, опираючись на доводи позивача, не досліджуючи при цьому документи, які були подані для митного оформлення товару, адже матеріали справи містять такі документи, складені англійською та китайською мовами. Відтак, рішення суду не можна вважати таким, що відповідає критерію обґрунтованості.

На вимогу суду апеляційної інстанції позивачем надано документи, подані в якості додатків до позовної заяви, з перекладом українською мовою, з яких судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНІТА ЛТД», Україна (Покупець) та компанію Beijing Silver Stone International Trade Co. Ltd., Китай (Продавець) укладено Контракт від 06.05.2024 № BJSS-EL20240506 купівлі-продажу 8 900 кв.м. килимової плитки загальною вартістю 27 776,00 дол. США. Страхування покривається покупцем. Порт відвантаження Шанхай, Китай. Порт призначення Констанца, Румунія. Час відвантаження 25-30 днів після отримання платежу. Умови оплати: 30% передоплата банківським переказом, 70% доплата банківським переказом перед завантаженням контейнера. Депозит 30% - 8 332,80 дол. США.

Продавцем 06 травня 2024 року виставлено комерційний рахунок-фактуру № BJSS-EL20240506 на товар килимова плитка кількістю 8 900 кв.м. на суму 27 776,00 дол. США.

Позивачем 23.05.2024 сплачено 30% депозит у сумі 8 332,30 дол. США, а 20.06.2024 суму 19 443,70 дол. США, що сумарно становить 27 776,00 дол. США.

Коносаментом № ZHWE24060357 підтверджується, що товар був завантажений на борт 06.07.2024, вантаж підлягає сплаті одержувачем у порті призначення. Порт призначення Констанца.

Позивачем через уповноваженого представника 23.09.2024 було подано до Одеської митниці ЕМД № 24UA55U0, митна вартість імпортованого товару заявлена декларантом за ціною Контракту на рівні 4,1482 дол. США за м. кв.

До деклараціє були додані: зовнішньоекономічний контракт № BJSS-EL20240506 від 06.05.2024; сертифікат якості від 20.05.2024; пакувальний лист від 06.05.2024; рахунок-фактура (інвойс) № BJSS-EL20240506 від 06.05.2024; домашній коносамент № ZHWE24060357 від 06.05.2024; автотранспортна накладна № 438939 від 20.09.2024; сертифікат про походження товару № 24С1100М1335/00022 від 24.07.2024; банківські платіжні документи; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 438939 від 20.09.2024; договір про надання послуг митного брокера № 5475 від 13.09.2024, договір (контракт) про перевезення № 17/624 від 17.06.2024.

Під час митного контролю митний орган дійшов висновку, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості:

- згідно з п. 7 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 06.05.2024 № BJSS-EL20240506 передоплата здійснюється у вигляді 30%, тобто 8 332,80 грн, 70% оплата перед завантаженням контейнера, тобто 19 443,20 грн. Проте надані на розгляд банківські платіжні документи від 23.05.2024 № 73 та 20.06.2024 № 76 не відповідають сумам зазначених переказів;

- для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Декларантом надано довідку про транспортні витрати від 20.09.2024 № 438939, яка не містить інформації щодо умов поставки товару.

Декларант 25.09.2024 подав до митного органу додаткові документи: рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № LS-4590220 від 20.09.2024; прайс-лист виробника товару від 01.03.2024; копію митної декларації країни відправлення № 02481309 від 01.07.2024 з перекладом.

В результаті дослідження додаткового поданих документів митний орган дійшов висновку, що ці документи не усувають виявлені розбіжності.

Одеською митницею 25.09.2024 прийнято рішення № UA500500/2024/000494/2 про коригування митної вартості товару.

Незгода позивача з прийнятими рішеннями стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України та пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» № 599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та(або) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Неподання декларантом інших запитуваних митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Матеріалами справи підтверджується, що в процесі проведення митних консультацій позивач подав витребувані відповідачем документи.

Надаючи оцінку зауваженням митного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції доходить висновку про їх необґрунтованість, адже як було зазначено вище, умовами контакту чітко визначені умови оплати, які становлять 30% передплати у вигляді депозиту в сумі 8 332,80 дол. США та 70% доплату перед завантаженням товару на борт. Платіжні документи SWIFT сплачені на користь продавця за належними реквізитами, повністю відповідають умовам контракту, містять посилання на найменування товару та рахунку-фактурі від 06.05.2024 рахунок-фактуру № BJSS-EL20240506, загальна сума платежів складає 27 776,00 дол. США, що відповідає ціні товару, визначеній у контракті та рахунку.

Також не є слушними зауваження відповідача, що довідка про транспортні витрати від 20.09.2024 № 438939 не містить інформації щодо умов поставки товару, адже такі умови визначаються не перевізником, а сторонами зовнішньоекономічного контракту.

Як вбачається зі змісту Контракту від 06.05.2024 № BJSS-EL20240506, сторонами не було визначено чіткі умови поставки товару, натомість визначено порт відправлення, порт призначення та кінцеве місце призначення товару.

Разом з цим відповідно до коносаменту № ZHWE24060357 вантаж підлягає сплаті одержувачем у порті призначення.

Аналіз цих документів дає можливість дійти висновку, що товар слідував морським фрахтом з Китаю до Румунії, звідки направлявся до місця призначення, вказаного покупцем.

Надані позивачем до митного оформлення документи на перевезення в повній мірі відображають рух товару. При цьому суд звертає увагу, що ціна товару за контрактом становить 27 776,00 дол. США, а митна вартість товару за першим методом визначена декларантом на рівні 36 918,98 дол. США, що доводить включення до митної вартості товару транспортну складову.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що під час митного оформлення товару декларантом були подані всі належні документи, які підтверджують митну вартість товару за ціною контракту.

Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що первинні документи, які були подані позивачем до митного органу, є достатніми та такими, що у своїй сукупності підтверджують достовірність наданої інформації, а зауваження митного органу є формальними та такими, що не ґрунтуються на системному аналізі умов Контракту та змісту самих документів.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Водночас висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Одеської митниці задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року в адміністративній справі № 160/26109/24 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНІТА ЛТД» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000494/2 від 25.09.24.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНІТА ЛТД» за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 656 (сім тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн 95 коп.

Постанова суду набирає законної сили з 17 червня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 17 червня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров