Справа № 500/2717/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2717/25

16 червня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши з особливостями, визначеними статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із вимогою визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №76763385 від 25.04.2025 про накладення штрафу за невиконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа №520/5986/22 від 29.11.2024, виданого Харківським окружним адміністративним судом, в розмірі 5100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 520/5986/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 04 від 25.05.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

Позивач зазначає, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження №76763385 безпідставно винесено постанову від 25.04.2025 про накладення на позивача штрафу за не виконання рішення суду, оскільки ним вжито усіх можливих заходів з метою виконання вищевказаного судового рішення, адже Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянуто заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 не враховано періоди роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 в кооперативі Ахтамар та з 08.01.1990 по 15.06.1992 в кооперативі Комплекс-2, оскільки записи про прийняття та звільнення з роботи здійснено із порушенням пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (номери та дати наказів відсутні, номери трудових договорів не зазначені). Трудові договори від 15.08.1988 та від 08.01.1990 та інші документи, які підтверджують факт роботи за вище зазначені періоди, заявником не представлені. Страховий стаж складає 24 роки 03 місяці 05 днів, що є меншим за необхідний.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву від 11.06.2025, а якому представник щодо задоволення позову заперечив та вказав, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження №76763385 з примусового виконання виконавчого листа №520/5986/22 від 29.11.2024, виданого Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

Представник відповідача зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 у справі №520/5986/22, не враховано правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині рішення, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільській області повторно не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи, зазначені у судовому рішенні.

Ухвалою судді від 26.05.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 520/5986/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 04 від 25.05.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

На підставі виконавчого листа №520/5986/22, виданого Харківським окружним адміністративним судом 29.11.2024, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батрин М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76763385 від 12.12.2024.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 10.01.2025 №1900-0802-5/1428 повідомлено відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про добровільне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №520/5986/22. Так, боржником зазначено, що за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 не враховано періоди роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 в кооперативі Ахтамар та з 08.01.1990 по 15.06.1992 в кооперативі Комплекс-2, оскільки записи про прийняття та звільнення з роботи здійснено із порушенням пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (номери та дати наказів відсутні, номери трудових договорів не зазначені). Трудові договори від 15.08.1988 та від 08.01.1990 та інші документи, які підтверджують факт роботи за вище зазначені періоди, заявником не представлені. Страховий стаж складає 24 роки 03 місяці 05 днів, що є меншим за необхідний.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батрин М.П. у виконавчому провадженні №76763385 від 25.04.2025 накладено штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа №520/5986/22 від 29.11.2024, виданого Харківським окружним адміністративним судом, без поважних причин.

Вважаючи винесену державним виконавцем постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з метою її скасування.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд керується таким.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень абз. 1 ч. 6 статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин.

Тобто даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом), і в чому саме причина невиконання судового рішення у відведений йому строк.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 17.07.1997. Отже її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Тобто виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Суд відзначає, що в межах даного адміністративного спору підлягає з`ясуванню питання повноти виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №520/5986/22.

Так, позивач вважає, що вищевказане рішення суду ним виконано в повному обсязі з огляду на повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняття повторно рішення про відмову у призначенні такої пенсії.

Натомість, відповідач вважає, що рішення суду позивачем виконано не у повному обсязі, без урахування висновків суду, викладених у такому рішенні, оскільки останнім не зараховано спірні періоди роботи ОСОБА_1 до його страхового стажу.

З цього приводу суд зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №520/5986/22 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №04 від 25.05.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Аналізуючи зміст рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023, слідує, що Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 25.05.2022 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу; до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 та 08.01.1990 по 15.06.1992, оскільки відсутні номери наказів про прийняття та звільнення.

За результатами розгляду справи судом зроблені наступні висновки, які підлягали врахуванню Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 : «у ході розгляду справи судом було достеменно установлено, що записи у копії трудової книжки заявника містять чітке дотримання хронологічної послідовності та предмету виконуваної роботи.

Так, оглянувши зміст копії трудової книжки заявника, суд зазначає, що під записом №11 трудової книжки наявний запис про прийняття заявника 15.08.1988 р. на посаду слюсаря по обладнанню до Кооперативу «Ахтамар» по громадському харчуванню за трудовою угодою. В графі підстава запису зазначено: Т/с від 15.08.1988 р. Під записом № 12 зазначено про звільнення заявника - 25.12.1989 р., а в графі «підстава» зазначено: Т/с від 15.08.1988 р.

Під записом № 13 трудової книжки наявний запис про прийняття заявника 08.01.1990 р. на посаду майстра по ремонту обладнання за трудовою угодою до Кооперативу «Комплекс-2». В графі підстава запису зазначено: Т/с від 08.01.1989 р. Під записом №15 зазначено про звільненння заявника - 15.06.1992 р., а у графі підстава зазначено: Т/с від 08.01.1990р.

Отже, вказані записи свідчать про те, що працівника прийнято на роботу за трудовою угодою на час виконання певної роботи, яка закінчилась фактичним виконанням роботи чи строку його укладення.

…Управління не висловило жодних зауважень ані щодо реальності роботи заявника у періоди з 15.08.1988 по 25.12.1989 та 08.01.1990 по 15.06.1992, ані щодо наявності правових підстав для виключення цих періодів трудової діяльності з загальної тривалості страхового стажу.

Обраний відповідачем мотив - начебто існуючий дефект у відсутності номерів наказів про прийняття та звільнення у періоди з 15.08.1988 по 25.12.1989 та 08.01.1990 по 15.06.1992, не дозволяв Управлінню правомірно та обґрунтовано виключити із страхового стажу спірні періоди трудової діяльності заявника за відсутності протилежного.

Разом із тим, сукупність інших реквізитів спірних записів у трудовій книжці заявника (а саме: відсутність номерів наказів про прийняття та звільнення) виключає навіть такий варіант управлінської поведінки відповідача як правомірної.

Відтак, слід дійти до переконання про те, що у даному конкретному випадку оскаржене рішення Управління не містить будь-яких належних правових підстав та мотивів невключення зазначених періодів трудової діяльності заявника до страхового стажу позивача».

Отже, суд з рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №520/5986/23 встановив, що ОСОБА_1 вже звертався за захистом своїх прав до суду з приводу незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 та 08.01.1990 по 15.06.1992.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмову у зарахуванні зазначених періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 22.05.2022 мотивувало відсутністю номерів наказів про прийняття та звільнення і такі доводи Харківським окружним адміністративним судом визнані протиправними, суд зазначив, що сукупність інших реквізитів спірних записів у трудовій книжці заявника, навіть за умови відсутності номерів наказів про прийняття та звільнення, виключає такий варіант управлінської поведінки відповідача щодо відмови у зарахуванні таких періодів до страхового стажу як правомірної.

Отже, Харківський окружний адміністративний суд за результатами розгляду справи №520/5986/22 прийшов до висновків про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні спірного періоду роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 та 08.01.1990 по 15.06.1992 до страхового стажу ОСОБА_1 з підстав відсутності номерів наказів про прийняття та звільнення, констатувавши, що «…судом було достеменно установлено, що записи у копії трудової книжки заявника містять чітке дотримання хронологічної послідовності та предмету виконуваної роботи… вказані записи свідчать про те, що працівника прийнято на роботу за трудовою угодою на час виконання певної роботи, яка закінчилась фактичним виконанням роботи чи строку його укладення».

Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 на виконання зазначеного рішення суду, прийняло повторно рішення про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності номерів та дат наказів, трудових договорів у записах про прийняття і звільнення у період роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 та 08.01.1990 по 15.06.1992, що, на думку суду, є аналогічним підставам, правову оцінку протиправності яким вже надав Харківський окружний адміністративний суд у справі №520/5986/22.

Отже, суд приходить до переконання про неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області висновків Харківського окружного адміністративного суду, викладених у рішенні від 08.02.2023 у справі №520/5986/22, під час виконання виконавчого листа від 29.11.2024 у виконавчому провадженні №76763385, а відтак про правомірність постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №76763385 від 25.04.2025 про накладення штрафу за невиконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа №520/5986/22 від 29.11.2024, виданого Харківським окружним адміністративним судом, в розмірі 5100,00 грн.

Таким чином суд доходить висновку про необґрунтованість позовним вимог, з якими позивач звернувся до суду.

Окрім того, суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень.

ЄСПЛ оцінює, чи процесуальні правила та процедури національних судів дозволяють особистому вирішенню справи та чи не є вони перешкодою для захисту прав особи. Занадто тривалі та складні процедури, які змушують людину звертатися до суду неодноразово, можуть бути визнані порушенням права на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ розглядає випадки, коли національні органи влади не виконують судові рішення, що призводить до порушення права особи на справедливий судовий розгляд. Невиконання рішення перешкоджає реалізації права на ефективний судовий захист, що гарантується статтею 13 Конвенції. Національні судові системи повинні забезпечити надійний механізм захисту прав, включаючи забезпечення виконання судових рішень. Якщо рішення національного суду не виконується, це може бути визнано порушенням права на ефективний засіб правового захисту.

Відтак, суд не погоджується з доводами позивача про те, що виконання покладеного судом на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області обов`язку повторно розглянути заяву позивача свідчить про реалізованість судового рішення, адже виконанням боржником рішення у такий спосіб не досягається ефективність судового захисту та реальне відновлення порушених прав особи, отримання яких було ціллю і метою звернення до суду.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, накладаючи на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області штраф за невиконання рішення суду без поважних причин державний виконавець діяв у межах та в спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому на підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат у розумінні статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 );

відповідач:

- Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, 76019 ).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 червня 2025 року.

Головуючий суддя Грицюк Р.П.