Справа № 420/10595/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), у якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 03.03.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 з 30.01.2027 року по 29.01.2037 року.

Адміністративний позов поданий за допомогою системи Електронний суд.

Даний позов в інтересах позивача подано та підписано представником адвокатом Шелковим Сергієм Геннадійовичем, на підтвердження повноважень якого доданий Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії ВН № 1353637 від 10.04.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 03.03.2025 року громадянину Азербайджану ОСОБА_3 о. в пункті пропуску через державний кордон «Старокозаче» було відмовлено у перетині державного кордону та заборонено в`їзд в Україну строком до 29.02.2037 року. Для з`ясування підстав щодо заборони в`їзду в Україну, ОСОБА_3 звернувся за правовою допомогою. У відповідь на адвокатський запит, відповідач листом від 12.03.2025 року повідомив, що в зв`язку з невиконанням постанови про накладення адміністративного стягнення від 05.02.2024 року №199075, на підставі абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 06.03.2024 року НОМЕР_2 прикордонним загоном відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки, а саме до 30.01.2027 року. Також відповідач повідомив, що рішення про заборону в`їзду прийняте 03.03.2025 строком на 10 (десять) років з 30.01.2027 року по 29.01.2037 року на підставі ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у зв`язку із умисним невиконанням рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну.

У позові зазначено, що 14.03.2025 року позивач в повному обсязі сплатив штраф за постановою про накладення адміністративного стягнення №199075 від 05.02.2024 року та він звернувся до відповідача з заявою про скасування заборони в`їзду в Україну, яка була прийнята на підставі постанови НОМЕР_2 прикордонного загону від 06.03.2024 року. 18.03.2025 року відповідач повідомив, що у зв`язку з припиненням обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну, а саме виконанням постанови про накладання адміністративного стягнення прийнято рішення про скасування заборони в`їзду на територію України. 02.04.2025 року позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування заборони в`їзду в Україну з 30.01.2027 року по 29.01.2037 року, яка була прийнята на підставі постанови НОМЕР_2 прикордонного загону від 03.03.2025 року. 04.04.2025 року відповідач листом №02.1/8216-25 повідомив, що постанова про заборону в`їзду в Україну строком на 10 (десять) років скасуванню не підлягає.

Вважаючи протиправною постанову від 03.03.2025 року про заборону в`їзду в Україну з 30.01.2027 року по 29.01.2037 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на те, що відповідно до п. 2.3 розділу II Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну строком на десять років приймається відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відносно особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 203-1 КУпАП. Однак, як вказано у позові, довідка про підстави заборони в`їзду в Україну від 03.03.2025 року, не містить даних щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 203-1 КУпАП. Таким чином, відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ст. 203-1 КУпАП.

Додатково у позові зазначено, що позивач є іноземцем, який не розуміє української мови, а відповідачем не було залучено до участі у справі перекладача й не забезпечено при цьому участь адвоката, тому позивач був позбавлений можливості подавати докази, заявляти клопотання та користуватись іншими правами, передбаченими ч. 1 ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

02.05.2025 року представником відповідача подано заяву про залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 240 КАС України.

Ухвалою суду від 16.05.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову у цій справі без розгляду.

02.05.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що станом на момент винесення оскаржуваного рішення та звернення до суду не існує особи на ім`я ОСОБА_5 , оскільки позивач змінив прізвище « ОСОБА_6 » ( ОСОБА_7 ) на « ОСОБА_8 » ( ОСОБА_7 ), оскільки знав про існування щодо себе рішення про заборону в`їзду в Україну від 30 січня 2024 року № 012724, яке було прийнято Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області (додаток 5), і мав намір використати новий паспорт для в`їзду в України попри наявну заборону.

Відповідач вказує, що обидва паспорти позивача містять чотири ознаки, які повністю співпадають, а саме: - Ім`я «ТAНМIRAZ»; - дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - особистий номер «Personal №» 17LSQXL (прим. - аналог РНОКПП); - зразок підпису позивача. Саме тому під час здійснення паспортного контролю, посадовою особою в/ч НОМЕР_3 було з`ясовано, що позивачу було заборонено в`їзд в України стром на 3 (три) роки за рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. З даного рішення вбачається, що до Головного управлiння Державної мiграцiйної служби України в Одеськiй областi надiйшло подання управлiння патрульної поліції в Одеськiй областi Департаменту патрульної поліції вiд 26 грудня 2023 року № 28269/04/23. У поданнi зазначено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , 09 листопада 2023 року вчинив адміністративне правопорушення, вiдповiдальнiсть за яке передбачена частиною 4 статті 126 КУпАП, про що винесена постанова серії ЕАТ № 8111049 та накладено адмiнiстративне стягнення у виглядi штрафу y розмірі 20400 гривень. Вiдповiдно до звiрки з iнформацiйною пiдсистемою «Адмiнiстративна практика» iнформацiйно-комунiкацiйної системи «Iнформацiйний портал Національної поліції України» громадянин Азербайджану ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ) штраф не сплатив. Таким чином, в порушення частини 1 статті 307 КУпАП позивач не виконав майновi зобов`язання перед державою Україна та вiдповiдно до частини 2 статті 308 КУпАП має сплатити 40800 грн., тобто подвiйний розмiр штрафу. На підставі даного рішення, Головним управлінням Державної мiграцiйної служби України в Одеськiй областi було сформульовано доручення (додаток 6), яке було виконано в/ч НОМЕР_3 при здійсненні паспортного контролю позивача. Станом на момент розгляду справи, штраф у розмірі 40800 грн. досі не сплачений позивачем, матеріали позову доказів протилежного не містять, тобто не було жодного припинення обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в України, і рішення про заборону в`їзду строком на 3 (три) роки від 30 січня 2024 року № 012724, яке було винесено Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, залишається чинним. Саме тому при здійсненні паспортного контролю позивача 03 березня 2025 року відбулось спрацювання бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України за індексом «Д» - доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, установленого уповноваженим державним органом (абзац 2 пункту 5 Порядку, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 червня 2017 року № 535). Як наслідок 03 березня 2025 року посадова особа в/ч НОМЕР_3 дійшла висновку про умисне невиконання позивачем рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну, і на підставі частини 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборонила позивачу подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну. Дане рішення було прийняте у відповідності до абзацу 6 пункту 2.3 розділу ІІ Інструкції № 946, відповідно до якого рішення про заборону в`їзду в Україну строком на десять років приймається відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» стосовно іноземців, яких уповноваженою посадовою особою органу (підрозділу) охорони державного кордону притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 203-1 КУпАП, за умисне невиконання рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну. Вказане підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення від 03 березня 2025 року № 000476Е (додаток 7), зі змісту якої вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 203-1 КУпАП.

Таким чином, аргументи позивача щодо того, що рішення про заборону в`їзду в України строком на 10 (десять) років було прийняте без притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 203-1 КУпАП, є неспроможними. Зміст постанови від 03 березня 2025 року № 000476Е був доведений до позивача на місці винесення постанови під особистий підпис.

Вказане, на переконання відповідач, свідчить про те, що рішення про заборону в`їзду стосовно позивача винесено об`єктивно та правомірно.

Додатково у відзиві зазначено, що рішення про заборону в`їзду, прийняте Головним управлінням Державної мiграцiйної служби України в Одеськiй областi, є чинним до того моменту як буде скасовано, або до моменту як закінчиться термін заборони, а тому вимога щодо зобов`язання в/ч НОМЕР_3 скасувати постанову про заборону в`їзду строком на 10 (десять) років є передчасною. Лише після скасування рішення про заборону в`їзду строком на 3 (три) роки від 30 січня 2024 року № 012724, прийнятого Головним управлінням Державної мiграцiйної служби України в Одеськiй областi, може відпасти підстава для скасування подальшої заборони в`їзду. Відтак, враховуючи наведене вище, слід дійти висновку про те, що посадова особа в/ч НОМЕР_3 жодним чином не порушила права позивача, а навпаки, діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12.05.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що 14.03.2025 року позивач в повному обсязі сплатив штраф за постановою про накладення адміністративного стягнення №199075 від 05.02.2024 року та звернувся до відповідача з заявою про скасування заборони в`їзду в Україну, яка була прийнята на підставі постанови НОМЕР_2 прикордонного загону від 06.03.2024 року. 18.03.2025 року відповідач повідомив, що у зв`язку з припиненням обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну, а саме виконанням постанови про накладання адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу, відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення про скасування заборони в`їзду на територію України. 02.04.2025 року позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування заборони в`їзду в Україну з 30.01.2027 року по 29.01.2037 року, яка була прийнята на підставі постанови НОМЕР_2 прикордонного загону від 03.03.2025 року. 04.04.2025 року відповідач листом №02.1/8216-25 повідомив, що постанова про заборону в`їзду в Україну відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 10 (десять) років скасуванню не підлягає.

23.05.2025 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

Згідно поданих заперечень відповідач вказує, що постановою № 000476Е позивач був притягнутий до відповідальності за статтею 203-1 КУпАП, водночас питання її правомірності не відноситься до предмету спору, отже прийнята на її підставі постанова від 03.03.2025 року про заборону в`їзду в Україну є правомірною. Спірна постанова про заборону в`їзду на 10 років є лише наслідком невиконання позивачем рішення № 012724, і сама по собі не має безпосереднього впливу на правове становище позивача, оскільки в будь-якому разі, прибувши на пункт пропуску через державний кордон, відбудеться спрацювання бази даних ІКС «Гарт-1» за індексом «Д» - доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, установленого уповноваженим державним органом, і на підставі частини 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачу буде ще раз заборонено в`їзд на 10 років, отже задоволення позовних вимог в будь-якому разі не призведе до бажаних для позивача результатів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Азербайджан, закордонний паспорт № НОМЕР_5 від 31.01.2025 року, виданий MINISTRY OF INTERNAL AFFAIRS.

03.03.2025 року старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче» прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, тимчасово не працює, закордонний паспорт гр. Азербайджану серії № НОМЕР_5 від 31.01.2025 року, виданий MINISTRY OF INTERNAL AFFAIRS, строком на 10 (десять) років, яку рахувати з 30.01.2027 по 29.01.2037 року включно.

Обставини прийняття вказаного рішення відображені у Довідці про підстави заборони в`їзду в Україну, складеної старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче», та у самій постанові, а саме зазначено:

03.03.2025 року о 19:30 в пункті пропуску через державний кордон «Старокозаче» під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну було виявлено гр. Азербайджану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого наявна заборона в`їзду в Україну до 30.01.2027 р., що підтверджується штампом у паспортному документі, проставленим 23.02.2025 року. Даний громадянин умисно не виконав рішення про заборону в`їзду в Україну, яке було винесено Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області та доведено до даної особи.

Підстава для заборони в`їзду: ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 22 вересня 2011 року №3773-VI; підпункт є пункт 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 № 946, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011.

Постанова про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затверджена начальником НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України 03.03.2025 року.

Також у матеріалах справи наявна постанова про заборону в`їзду в Україну від 06.03.2024 року прийнята начальником відділу начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону, якою громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, тимчасово не працює, закордонний паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 16.02.2016 органом Ministry of Internal Affairs, заборонений в`їзд в Україну строком на три року. Постанова від 06.03.2024 року прийнята у зв`язку з тим, що вказаний громадянин під час попереднього перебування на території України не виконав постанову про накладення адміністративного стягнення №199075 у вигляді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн., винесену 05.02.2024 старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче» за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП.

17.03.2025 року представник позивача звернувся до НОМЕР_2 прикордонного загону з адвокатським запитом, у якому повідомив, що 14.03.2025 року в повному обсязі був сплачений штраф за постановою про накладення адміністративного стягнення №199075 від 05.02.2024 року, тому просив зняти заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була прийнята на підставі постанови НОМЕР_2 прикордонного загону від 06.03.2024 року.

Листом НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 17.03.2025 року повідомлено, що у зв`язку з припиненням обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну, а саме виконанням постанови про накладання адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу, відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про скасування заборони в`їзду на територію України.

Тобто, відповідачем скасовано постанову про заборону в`їзду в Україну від 06.03.2024 року.

Листом НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 10.03.2025 року щодо заборони в`їзду в Україну до 30.01.2027 року повідомлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 10 (десять) років від 03.03.2025 (до 29.01.2027) було прийнято на підставі ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у зв`язку з умисним невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, яке було винесено Головним управлінням Державної міграційної служби, строком до 30.01.2027. Постанову про заборону в`їзду в Україну від 06.03.2024, яку було скасовано, прийнято НОМЕР_2 прикордонним загоном на підставі ч. 1 ст. 13 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у зв`язку з невиконанням постанови про накладення адміністративного стягнення від 05.02.2024 № 199075 винесеної щодо громадянина Азербайджану ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із урахуванням вищевикладеного, постанова про заборону в`їзду в Україну відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 10 (десять) років від 03.03.2025 (до 29.01.2027) скасуванню не підлягає. Слід зазначити, що про існування заборони в`їзду в Україну до 30.01.2027 громадянину Азербайджану ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було відомо, про що свідчить штамп про заборону в`їзду в Україну № 73 від 23.02.2025, строком до 30.01.2027 в паспорті громадянина Азербайджану НОМЕР_7 виданого на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з постановою про заборону в`їзду в Україну від 03.03.2025 року строком на 10 (десять) років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ч. 1).

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації (ч. 2).

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3).

Стаття 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає документи для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства.

Зокрема, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 15 Закону, в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється для іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України;

Стаття 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає перелік підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України та запобігання іншим протиправним діям, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Стаття 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає повернення іноземців та осіб без громадянства, яким не дозволено в`їзд в Україну.

У відповідності з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, яким не дозволяється в`їзд в Україну, при спробі в`їзду в Україну в пункті пропуску через державний кордон України не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ.

У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті пропуску через державний кордон України до їх повернення.

Таким іноземцям та особам без громадянства у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в`їзду в Україну на термін, зазначений у рішенні, прийнятому відповідно до частини третьої статті 13 цього Закону.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль».

Згідно ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Статтею 3 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною 5 цієї статті визначено, що прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про прикордонний контроль, паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити перевірку підтверджуючих документів та повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Статтею 8 Закону України «Про прикордонний контроль» визначені умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Так, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку; 6) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Предметом спору у зазначеній справі є правомірність постанови НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 03.03.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, тимчасово не працює, закордонний паспорт гр. Азербайджана № НОМЕР_5 від 31.01.2025 року, строком на 10 (десять) років, яку рахувати з 30.01.2027 по 29.01.2037 року включно.

Судом встановлено, що підставою прийняття вказаної постанови стало невиконання позивачем рішення про заборону в`їзду в Україну від 30.01.2024 року, прийнятого Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області строком на три роки до 30.01.2027 року, тобто ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Разом із відзивом відповідачем було надано до суду копію рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про заборону в`їзду в Україну № 012724 від 30.01.2024 року та доручення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 31.01.2024 року.

Відповідно до рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 30.01.2024 року № 012724, начальником управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та реадмісії розглянуті матеріали стосовно гр. Азербайджана ОСОБА_1 / ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_8 , та вирішено на підставі абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборонити гр. ОСОБА_18 / ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

У рішенні зазначено, що до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшло Подання управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 26.12.2023 року № 28269/04/23. В Поданні зазначено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_5 ( ОСОБА_15 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.11.2023 року вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4, ст. 126 КУпАП. Поліцейським управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції була винесена постанова серії ЕАТ № 8111049 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 гривень. Відповідно до звірки з інформаційною підсистемою «Адміністративна практика» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» громадянин Азербайджану ОСОБА_5 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , штраф не сплатив. Таким чином, у порушення ч.1 ст.307 КУпАП особа не виконала майнові зобов`язання перед державою Україна та відповідно до ч.2 ст. 308 КУпАП має сплатити 40800 грн., тобто подвійний розмір штрафу.Відповідне підтверджується заходами, а саме надісланням постанови на адресу Першого Київського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № КЮ-42 від 01.12.2023 року. Зазначена особа уникає строків і порядку виконання постанови про накладення штрафу та має майнові зобов`язання перед державою Україна, згідно абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

У зв`язку з викладеним та відповідно до ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області надано доручення Державній прикордонній службі України Головний центр обробки спеціальної інформації щодо заборон в`їзду в Україну гр. Азербайджану ОСОБА_5 / ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк здійснення контролю 30.01.2024-20.01.2027 рр.

03.03.2025 року о 19:30 в пункті пропуску через державний кордон «Старокозаче» під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну було виявлено гр. Азербайджану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого наявна заборона в`їзду в Україну до 30.01.2027 р., що підтверджується штампом у паспортному документі, проставленим 23.02.2025 року.

Постановою начальника відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 03.03.2025 року № 000476Е у зв`язку з умисним не виконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, яке було винесено Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області, визнано, що гр. ОСОБА_19 ( ОСОБА_12 ) вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною статті 203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.

Відповідач наполягає, що позивач знав про існування щодо себе рішення про заборону в`їзду в Україну від 30 січня 2024 року № 012724, яке було прийнято Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, за невиконання якого і було винесено постанову від 03 березня 2025 року про заборону в`їзду в Україну строком на 10 (десять) років.

Підставою для заборони в`їзду строком на 10 (десять) років в оскарженій постанови від 03.03.2025 року зазначено: ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 22 вересня 2011 року №3773-VI; підпункт «є» пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 № 946, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011.

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - орган охорони державного кордону) рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - іноземець) визначає Інструкція про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946 (далі Інструкція № 946).

Пунктом 2.1 Розділу ІІ Інструкції № 946 передбачені підстави для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну.

Так, відповідно до п.п. є п. 2.1 Інструкції № 946, рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі, якщо іноземець не виконав рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну.

Згідно п. 2.3 Інструкції № 946, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на десять років приймається відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" стосовно іноземців, яких уповноваженою посадовою особою органу (підрозділу) охорони державного кордону притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за умисне невиконання рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2 Інструкції № 946, у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

У довідці зазначаються: а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: „Громадянство, „Прізвище, ім`я особи, „ ОСОБА_20 , „Дата народження (день, місяць та рік), „Вид документа (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), „Серія, номер документа; б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи; г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

Згідно п. 3.3 Інструкції № 946, на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну (далі - постанова) (додаток 1).

Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

Відповідно до 3.4 Інструкції № 946, підготовлені довідка та два примірники постанови (далі - матеріали) невідкладно надсилаються начальнику зміни оперативно-чергової служби центру управління службою органу охорони державного кордону (далі - начальник зміни) для доповіді начальнику органу охорони державного кордону або його першому заступнику (далі - уповноважена посадова особа) для прийняття рішення.

Отримавши матеріали, начальник зміни реєструє їх у журналі обліку матеріалів щодо заборони в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (додаток 2) та невідкладно доповідає про їх надходження уповноваженій посадовій особі для прийняття рішення. При цьому в журналі в обов`язковому порядку зазначаються час отримання матеріалів начальником зміни та час доповіді про їх надходження уповноваженій посадовій особі, що засвідчується підписом начальника зміни (п. 3.5 Інструкції № 946).

За положеннями п. 3.6 Інструкції № 946, уповноважена посадова особа зобов`язана протягом трьох годин після доповіді розглянути отримані матеріали та:

а) за наявності підстав прийняти шляхом затвердження обох примірників постанови рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну. Затверджені примірники постанови передаються начальнику зміни;

б) за відсутності достатніх підстав утриматися від прийняття рішення, наклавши на постанові відповідну резолюцію. Незатверджені примірники постанови передаються начальнику зміни.

Про прийняте рішення начальник зміни невідкладно із застосуванням засобів телефонного зв`язку інформує старшого зміни.

У межах спірних правовідносин оскаржувана постанова про заборону в`їзду позивачу на територію України була прийнята старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче» та у той же день затверджена начальником НОМЕР_2 прикордонного загону.

Підставою для прийняття даної постанови слугувала довідка про підстави заборони в`їзду в Україну від 03.03.2025 року, складена старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче» старшим лейтенантом, що відповідає нормам Інструкції № 946.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи постанова про заборону в`їзду в України від 03.03.2025 року строком на 10 (десять) років до 29.01.2037 року включно прийнята органом державної прикордонної служби на підставі саме ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та підпункту «є» пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 № 946, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011.

Вирішуючи спір суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується наявність обставин для прийняття відповідачем оскарженого рішення, зокрема:

наявне чинне рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 30.01.2024 року № 012724, прийняте стосовно гр. Азербайджана ОСОБА_1 / ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_8 , яким останньому заборонений в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки до 30.01.2027 року;

прибувши 03.03.2025 року в пункт пропуску через державний кордон «Старокозаче» на в`їзд в Україну гр. Азербайджану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого наявна заборона в`їзду в Україну до 30.01.2027 р., порушив рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 30.01.2024 року № 012724;

постановою начальника відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 03.03.2025 року № 000476Е у зв`язку з умисним не виконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, яке винесено Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області, визнано гр. ОСОБА_19 ( ОСОБА_12 ) таким, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною статті 203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, за наявності доказів на підтвердження вказаних обставин, суд погоджується, що у відповідача були достатні підстави для прийняття оскарженого рішення, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Водночас, позивачем жодним чином не спростовані обставини, що стали підставою для прийняття відповідачем постанови від 03.03.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, тимчасово не працює, закордонний паспорт гр. Азербайджану серії № НОМЕР_5 від 31.01.2025 року, виданий MINISTRY OF INTERNAL AFFAIRS, строком на 10 (десять) років, яку рахувати з 30.01.2027 по 29.01.2037 року включно.

Суд приймає до уваги доводи відповідач стосовно того, що спірна постанова про заборону в`їзду на 10 років є наслідком невиконання позивачем рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 30.01.2024 року № 012724. Водночас вказане рішення є чинним та не є предметом судового розгляду у даній справі, тому скасування постанови від 03.03.2025 року не матиме безпосереднього впливу на правове становище позивача, оскільки в будь-якому разі, прибувши на пункт пропуску через державний кордон, відбудеться спрацювання бази даних ІКС «Гарт-1» за індексом «Д» - доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, установленого уповноваженим державним органом, і на підставі частини 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачу буде ще раз заборонено в`їзд на 10 років, отже задоволення позовних вимог не призведе до бажаних для позивача результатів.

З огляду на доведеність відповідачем обставин, з якими законодавство України пов`язує можливість прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в України строком на десять років, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд вважає, що оскаржувана постанова від 03.03.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.