Справа № 560/3791/25
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3791/25
РІШЕННЯ

іменем України

16 червня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною відмову у звільненні за сімейними обставинами відповідно до п.п. "г" п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років; зобов`язати відповідача звільнити його зі служби відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує на те, що має право на звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років. На думку позивача, до спірних відносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на момент подання рапорту, а не на час його розгляду

У відзиві військова частина НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що рапорт позивача надійшов на адресу військової частини та нею був зареєстрований 06.05.2024. Для розгляду рапорту визначений місячний строк, протягом якого норми, на підставі яких позивач хотів звільнитись з військової служби, зазнали змін. Зважаючи на це, станом на дату розгляду рапорту позивача (з урахуванням прийнятих судових рішень) 06.03.2025 обов`язковим є підтвердження ним відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю до 18 років.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з такого.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16 листопада 2023 №608-ОС солдат ОСОБА_1 був зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення підрозділу. Згідно з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 22.02.2024 №196-ОС ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія другого відділу прикордонної служби четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування з 26 листопада 2023.

З наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 09.04.2024 №144-ВВ встановлено, що ОСОБА_1 відряджено до ділянки НОМЕР_3 прикордонного загону для проведення заміни (ротації сил і засобів) з 8 квітня 2024. Наказ виданий на підставі бойового наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 04.04.2024 №11-гриф, посвідчення про відрядження військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2024 №1922.

15 квітня 2024 позивачем направлено засобами поштового зв`язку з міста Одеси рапорт, адресований начальнику НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про звільнення заявника з військової служби. У рапорті ОСОБА_1 просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з вихованням ним дитини з інвалідністю до 18 років. До рапорту додавались копії паспорту, довідки щодо РНОКПП, свідоцтва про укладення шлюбу, ID картки дружини, свідоцтва про народження сина, медичного висновку стосовно дитини №56 від 05.04.2024, довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Рішенням від 13 вересня 2024 у справі №560/7465/24 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.04.2024 та прийняти рішення в межах наданих повноважень відповідно до вимог закону.

НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України розглянув рапорт позивача від 15.04.2024 і листом від 07.03.2025 №08/3801-25-Вих. повідомив про те, що згідно з п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (із застосуванням п. 3 ч. 12 статті 26 цього ж закону) однією з підстав звільнення через сімейні обставини є виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати. Згідно з документами, які заявник додав до рапорту, у військовослужбовця є дружина ОСОБА_2 (мати дитини), яка зобов`язана виховувати їх сина. Враховуючи це, відсутні підстави для звільнення заявника в запас Збройних Сил України.

Позивач вважаючи відмову протиправною, звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ).

Частинами 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 5 зазначеної норми від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Згідно з ч. 3 цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII, а у ч. 4 цієї норми наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Зокрема, за правилами п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, яка була чинною на день звернення позивача з рапортом до відповідача) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, зокрема, через сімейні обставини або інші поважні причини, серед яких виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років.

18.05.2024 набрав чинності Закон України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі Закон № 3633-IX), яким статтю 26 «Звільнення з військової служби» Закону №2232-ХІІ викладено в новій редакції.

Відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ у новій редакції військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пункт 3 частини 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначає у переліку сімейних обставин або інших поважних причин, які дають підстави на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, зокрема, виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.

Отже, звільнення військовослужбовця з військової служби через виховання ним дитини з інвалідністю віком до 18 років з 18.05.2024 допускається у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані за законом її виховувати. До вказаної дати Закон №2232-ХІІ такої умови не містив.

Відповідач розглянув рапорт позивача після набрання рішенням суду законної сили - 06.03.2025 та з урахуванням вказаної (зі змінами) редакції ст. 26 Закону №2232-ХІІ, яка діяла на момент розгляду рапорту.

Водночас, як на момент направлення позивачем рапорту, так і на момент його одержання військовою частиною, діяла попередня редакція статті 26 Закону №2232-ХІІ, отже заявник мав законні підстави вважати, що його звернення буде розглянуте відповідно до чинних на той момент норм закону.

У спірній ситуації підлягає застосуванню конституційний принцип незворотності дії закону у часі, який сформульований Конституційним Судом України. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У контексті застосування цього принципу у разі, якщо правовідносини стосовно реалізації певного права розпочались у період чинності нормативно-правового акта, за умови, що особа здійснила конкретні дії, що виражають її волевиявлення стосовно реалізації права (звернулась до суб`єкта владних повноважень, подала повний пакет документів тощо), особа повинна мати можливість закінчити реалізацію відповідного права за тими нормами, що діяли на момент початку реалізації такого права, навіть якщо до завершення реалізації права вони змінились.

Отже, на момент направлення заявником рапорту і на момент його надходження до органів управління у позивача був відсутній обов`язок додатково підтверджувати відсутність осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю ( в межах п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII у чинній на той час редакції).

Суд також враховує те, що розгляд рапорту, поданого позивачем ще 15 квітня 2024, фактично відбувся майже через 1 рік ( 06.03.2025) і лише після набрання законної сили рішеннями суду, якими встановлені протиправні дії/бездіяльність органів військового управління. Водночас, судом не встановлені будь - які об`єктивні причини, через які рапорт не міг бути розглянутий своєчасно, адже навіть з урахуванням місячного строку розгляду рапорт міг бути своєчасно розглянутий до 18.05.2024 ( до моменту вступу в дію змін у законі)

Зазначене, на думку суду, порушує усталений принцип належного урядування, який покладає саме на суб`єктів влади відповідальність за допущені у їх діяльності помилки або процедурні зволікання.

Враховуючи також те, що відповідачем у наданій ОСОБА_1 відповіді, а також під час судового розгляду не наведено будь - яких інших самостійних підстав для відмови у задоволенні рапорту позивача, дії відповідача не можна вважати обґрунтованими і правомірними. Відповідач протилежне суду не довів і доводи позивача належними доказами не спростував.

Зважаючи на це, позов слід задоволити та зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби (за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на момент звернення з рапортом, із урахуванням висновків суду.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити.

Визнати необґрунтованою відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент звернення з рапортом про звільнення з військової служби від 15.04.2024).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби (за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент звернення з рапортом про звільнення з військової служби від 15.04.2024) із урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16 червня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя І.С. Козачок