Справа № 240/18238/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18238/24 Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

16 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06 серпня 2024 року.

Стягнути витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після досягнення 55-річного віку звернувся до ГУПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проте отримав відмову у її задоволенні. Позивач стверджує, що має пільги по виходу на пенсію, а тому вважає відмову відповідача протиправною та такою, що суперечать чинному законодавству.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року залучено до участі у справі, як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () (а.с.66).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Відповідачем-2 до суду подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін. В обгрунтування зазначили, що відповідно до записів трудової книжки позивача, останній у період з 01.09.1986 року по 16.06.1992 року навчався в учбовому закладі м.Рівне, тобто поза межами зони посиленого радіологічного контролю. Зазначене спростовує факт його проживання у зазначеній зоні у вказаний період, що в свою чергу не підтверджує необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення йому пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, за результатами чого прийнято рішення від 30.08.2024 №62 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні зазначено, що станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4-х років, а саме - 8 місяців 10 днів.

Листом ГУПФУ в Житомирській області від 05.09.2024 №0600-0217-8/113219 повідомило позивача про результати розгляду заяви.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх відмови.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, їх доводам та прийнятому рішенню колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону №796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Водночас додаткове зниження пенсійного віку - 1 рік за кожні 3 роки проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю, можливе, але не більше ніж на 5 років.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років та послідуюче проживання в цій зоні.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;

2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого (добровільного) відселення протягом чотирьох років до 01.01.1993;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області посилається на те, що згідно наданих документів позивач станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю прожив 8 місяців 10 днів, тобто менше 4-х років.

Суд не погоджується з такими висновками та зазначає.

Відповідно до статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідачами не заперечується факт наявності у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується дублікатом посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.04.2014 року.

Таким чином, посвідчення позивача серії НОМЕР_1 від 14.04.2014 року (категорія 4), у повному обсязі підтверджує обставину, що станом на 1 січня 1993 року позивач, є особою, яка постійно проживали або постійно проживає чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 р. у справі №572/47/17, від 15 січня 2021 р. у справі №520/7846/17.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, зазначене посвідчення є чинним і вказує на те, що останній згідно положень Закону №796-XII та Порядку №51, є особою, який станом на 01.01.1993 прожив або відпрацював чи постійно навчався у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

У матеріалах справи наявна копія довідки №2933 від 19.08.2024 Олевської міської ради Житомирської області, виданої ПФУ, про те, що ОСОБА_1 дійсно постійно прописаний та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 30.01.1989 року по даний час. Підстава6 будинкова книга №32А, 3А. м.Олевськ відноситься до зони "4" посиленого радіологічного контролю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 року по 28.12.2014 року.

Суд вважає за необхідне відмітити, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що вказана довідка міською радою відкликана, або, будь яким суб`єктом оскаржена та відповідним органом скасована. Тому довідка слугує належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю у вказаний період.

Відповідно до ч.1ст.48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Проте, трудова книжка не відноситься до документів, які підтверджують чи спростовують період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні радіоактивного забруднення.

Окрім цього, надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіоактивного забруднення.

Колегія наголошує, що позивач надав документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), який засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 він проживав в зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнане недійсним, а наданий позивачу статус скасований; у цій справі відсутні підстави ставити під сумнів наданий позивачу статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

У постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 Верховний Суд також зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого (добровільного) відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Отже, відомості трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування та посвідченням, у зв`язку з чим відповідач дійшов помилкових висновків про відсутність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Отже, позивач як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, яка станом на день звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України досяг віку 55 років, мав страховий стаж понад 37 років, проживав в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років та проживає в зазначеній зоні з 30.01.1989 року по даний час, (то б то по період існування зони), а тому має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з чим відмова пенсійного органу в призначенні позивачу такої пенсії є незаконною.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення ГУПФУ у Львівській області від 30.08.2024 №62 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Львівській області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Львівській області.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із постановою Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23 в частині розглядуваного питання.

З огляду на формування Верховним Судом сталої судової практики щодо органу, який має вчинити дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії суд не вирішує жодних питань пов`язаних з відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівькій області №62 від 30.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та визначення цьому ж пенсійному органу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву позивача на належне пенсійне забезпечення дії з урахуванням дати набуття права на призначення пенсії (з 06.08.2024 - наступний день після досягнення відповідного віку).

Слід зазначити, що обраний судом спосіб задоволення позовних вимог позивача не буде втручанням в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із цим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1816,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року скасувати.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із заниженням пенсійного віку №62 від 30.08.2024 року відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області признапчити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 06 серпня 2024 року.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі - 3028,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.