Справа № 140/2996/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2996/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Відділ Укртрансбезпеки у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 13.01.2025 № ПШ 039438 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час рейдової перевірки 06.12.2024 водій позивача, ОСОБА_2 , який здійснював перевезення вантажу автомобілем марки Volvo, надав всі необхідні документи, зокрема: посвідчення водія, реєстраційні документи на ТЗ, товарно-транспортну накладну та бланк підтвердження діяльності. Позивач вказує, що бланк підтвердження діяльності за 03-04 грудня 2024 року було вручено інспектору, однак його було проігноровано під час складання акта перевірки від 06.12.2024 №АР048730, чим порушено вимоги Інструкції №385 та Положення №340, що регулюють порядок застосування тахографів і бланків підтвердження діяльності.

На підтвердження правомірності своїх дій позивач посилається на ст. 6, 48, 60 Закону України Про автомобільний транспорт, а також на відповідні положення Порядку №1567. Також зазначає, що у разі навіть наявності порушення, пов`язаного з режимами праці та відпочинку, відповідальність мала б бути застосована згідно з іншим пунктом ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт та передбачати штраф у розмірі 20, а не 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі вищезазначеного просить визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечила та зазначила, що перевірка була проведена у межах повноважень відповідно до направлення та тижневого графіка перевірок. За результатами перевірки було встановлено відсутність у водія ОСОБА_2 на момент перевірки належних роздруківок з цифрового тахографа за 03.12.2024 та 04.12.2024 або бланку підтвердження діяльності. Саме це стало підставою для складання відповідного акту та винесення постанови про накладення штрафу.

Відповідач посилається на п. 15 Порядку №1567, ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, Інструкцію №385, Положення №340, а також на правову позицію Верховного Суду, згідно з якою перелік документів, передбачений ст. 48 цього Закону, не є вичерпним. До таких документів, відповідно до вказаних норм, відносяться також роздруківки даних тахографа або бланки підтвердження діяльності, які у даному випадку були відсутні.

Крім того, відповідач зазначає, що відеофіксація перевірки, здійснена відповідно до Порядку №590, свідчить про те, що інспектор прямо запитував відповідні документи, а водій визнав їх відсутність, посилаючись на те, що «шеф мав надати», однак цього не було зроблено. Отже, факт порушення, за яке винесено оскаржувану постанову, є доведеним та підтвердженим матеріалами справи.

З врахуванням наведеного просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області 06.12.2024 на підставі направлення на проведення перевірки від 02.12.2024 та щотижневого графіка на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський 346 км + 700 м проведено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої складено акт №АР048730.

Актом перевірки встановлено, що у водія транспортного засобу марки Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 під час здійснення вантажного перевезення згідно з ТТН №129 від 05.12.2024 відсутня роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 03 грудня 2024 року та 04 грудня 2024 року, або бланк підтвердження діяльності водія, чим порушено Наказ МТЗУ №385 від 24.06.2010, ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт.

Як слідує із пояснень водія, які відображені в цьому акті, «з порушеннями не згідний; відпочивав; підтвердити це може керівництво; надав лист від керівництва, проте інспектор даний лист проігнорував ….

Відповідачем 26.12.2024 позивачу рекомендованим листом направлено повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 13.01.2025 за адресою: м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3, поверх 4.

13.01.2025 в.о начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області, за результатами розгляду справи винесено постанову ПШ № 039438, якою до перевізника ОСОБА_1 , за відсутність документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 , відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами та спірному рішенню, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІII Про автомобільний транспорт (далі Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Згідно з розпорядженням КМ України від 02.12.2021 № 1579-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідачів.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок Проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМ України №1567 від 08.11.2006 (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; та додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 34 даного Закону автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Стаття 48 Закону №2344-ІІІ визначає перелік документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Так, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частиною 2 даної статті визначено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Зокрема, абз. 3 частини 1 статті 60 даного Закону визначено, що за виконання перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У Законі №2344-ІІІ (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі Інструкція №385).

Відповідно до пункту 1.4. Інструкції №385 тахограф - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно із пунктом 3.1. Інструкції № 385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пости сервісного обслуговування тахографів використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Фактичною підставою для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення посадовою особою територіального органу Укртрансбезпеки факту відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 03 грудня 2024 року та 04 грудня 2024 року, або бланку підтвердження діяльності водія, що є порушенням статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт. Зокрема, такий висновок зроблено в акті перевірки від 06.12.2024 №АР048730.

Проаналізувавши зібрані по справі докази суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами було доведено факт вчинення позивачем даного порушення, виходячи з наступного.

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ визначено перелік документів, на підставі яких здійснюються перевезення вантажів та, які є загальнообов`язковими для перевізників.

При цьому, вказаний перелік документів не є вичерпним і іншими нормативними актами для перевізників та водіїв передбачені наявність інших документів, які повинні бути надані уповноваженими органам при проведенні перевірки.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.6 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

У спірному випадку транспортний засіб позивача був обладнаний цифровим тахографом, про що вказано в акті перевірки.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі- Положення №340).

Пунктами 1.2, 1.3 даного Положення визначено, що воно встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Як встановлено п.6.1 розділу VI Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Згідно з пунктом 6.4 розділу VI Положення №340 графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.

У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).

Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.

11.10.2005 набув чинності Закон України "Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)" №2819-IV від 07.09.2005.

Крім цього, Європарламентом та Європейською Радою 15.03.2006 було прийнято Постанову (ЄС) № 561/2006 щодо гармонізації певного соціального законодавства, що стосується автомобільного транспорту та вносить змін до Постанови Ради (ЄЄС) №3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і відміняє Постанову Ради (ЄС) №3820/85. Цією постановою були визначені Правила щодо часу відпочинку та роботи водія, які набули чинності з 11.04.2007.

За вимогами таких Правил передбачено, щоб водії транспортних засобів завжди мали при собі і могли надати до перевірки реєстраційні листи за поточний тиждень і ті, які водій використовував в попередні 15 днів, картку водія, якщо вона у нього є, будь-який звіт складений від руки і роздруківку, зроблені впродовж поточного тижня і попередніх 15 днів (а з 01.01.2008 в обох випадках за поточний день і попередні 28 днів). В тому ж випадку, коли водій не має можливості надати вищевказані документи, він повинен надати супровідний лист (документ, про періоди часу, коли водій не керував транспортним засобом), форма якого розроблена та затверджена Рішенням Європейської Комісії від 12.04.2007.

Отже, водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія, чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

20.12.2010 набрала чинності Поправка № 6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, норми ЄУТР розмежовують такі документи як реєстраційний листок та роздруківка.

Суд зазначає, що щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія - це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія. Для такого приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.

У спірних правовідносинах транспортний засіб обладнаний цифровим тахографом, який був увімкнений, у свою чергу, для цифрового тахографа щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку не використовуються, а необхідними є інші документи - роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв (частина друга статті 48 Закону №2344-ІІІ).

Тому водій транспортного засобу зобов`язаний був на вимогу інспектора роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок.

Інформація щодо режимів праці та відпочинку водія відтворюється у роздруківці, за наявності цифрового тахографа та якщо карта водія використовувалася.

Актом перевірки зафіксовано, що під час здійснення перевезення вантажів у водія відсутні роздруківки даних роботи водія за 03.12.2024 та за 04.12.2024, а відповідно й факт невикористання карти водія.

Відповідно до вимог чинного законодавства у водія автомобіля обладнаного цифровим тахографом має бути наявна чинна особиста картка водія, вона повинна використовуватися у слоті тахографа кожного дня протягом якого водій керував транспортним засобом та надавати уповноваженій особові відповідну роздруківку даних тахографа.

Слід зазначити, що за приписами вищевказаного законодавства, наявність лише картки водія не може вважатися виконанням обов`язку щодо підтвердження режимів праці та відпочинку водія та не є тотожним наявності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу водія за вказаний період.

У даному випадку, відповідальність передбачена за відсутність документів, визначених ст. 48 Закону №2344-ІІІ куди включається надання роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, а не про порушення режимів праці та відпочинку водія, як зазначає представник позивача у позові.

Суд погоджується, що за фактичних обставин справи, правильною кваліфікацією відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за наявності цифрового тахографа є саме приписи абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ.

Нормами чинного законодавства чітко передбачено необхідність використання водіями особистих карток водія та на вимогу посадових осіб контролюючого органу, створити відповідний документ та мати його при собі для можливості подальшого надання вказаного документу для перевірки відповідній посадовій особі.

Відповідно до приписів чинного законодавства, роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок повинна містити інформацію щодо того водія, який перебуває за кермом, а зазначене можливе тільки за умови використання ним персональної картки водія. Відсутність записів картки водія автоматично тягне за собою висновок про відсутність документу роздруківки на паперовому носії інформації про його ж роботу та відпочинок та картки, що є порушенням вимог ст.48 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст.60 даного Закону.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що в певні дні водій не працював та не здійснював перевезення за вказаний у акті перевірки період, що у свою чергу свідчить про недопущення ними порушень вимог чинного законодавства, враховуючи наступне.

У даному випадку відповідальність передбачена за відсутність документів, визначених ст.48 Закону №2344-ІІІ куди включається наявність роздруківок на паперовому носії про режим праці та відпочинку водія.

При цьому Положенням №340 та нормами ЄУТР чітко передбачено алгоритм дій перевізника та водія щодо підтвердження режиму роботи та відпочинку, коли ним не здійснювались рейси.

Такі обставини можуть засвідчуватися бланками підтвердження встановленої форми, які повинні бути заповнені перед рейсом, підписані перевізником та водієм та надані уповноваженій особі під час перевірки або за наявності цифрового тахографа за допомогою ручного вводу особисто внести інформацію за певні періоди, зокрема, щодо роботи або відпочинку. Введена в ручному режимі інформація є рівнозначною тій, яка здійснюється в автоматичному режиму.

Під час проведення перевірки ці вимоги не були виконані водієм та належним чином зафіксовані в акті.

Перебування водія у відпустці та не здійснення рейсів з інших підстав, не звільняє останнього від виконання обов`язку щодо наявності роздруківок за певний період, які підтверджують режим праці та відпочинку або надання бланку підтвердження встановленої форми.

Суд зауважує, що в даному випадку не має значення перебування водія у відпустці чи не здійснення ним рейсів у певні дні, оскільки при виконанні вимог закону ці обставини мають бути підтверджені даними бланку підтвердження діяльності водія або паперовою роздруківкою.

У спірному випадку таких документів водієм не було надано інспектору Укртрансбезпеки, що зафіксовано в акті перевірки від 06.12.2024 №АР048730.

При цьому, у поясненнях водія про причини порушень в акті зафіксовано: «з порушеннями не згідний; відпочивав; підтвердити це може керівництво; надав лист від керівництва, проте інспектор даний лист проігнорував …. Тобто, у поясненнях водій не підтвердив факту наявності на момент здійснення перевірки роздруківок на паперовому носії про режим праці та відпочинку за 03-04 грудня 2024 року чи бланку підтвердження діяльності за ці дні.

Суд не бере до уваги долучену до позову копію бланку підтвердження діяльності від 05.12.2024, оскільки оригінал такого документа не був наданий водієм інспектору Укртрансбезпеки під час здійснення перевірки. Більш того, надана суду копія бланку підтвердження діяльності не містить відміток про причини відпочинку водія за 02-04 грудня 2024 року.

Суд при вирішенні справи враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку про дотримання Укртрансбезпекою вимог законодавства щодо призначення, проведення рейдової перевірки та складання акта від 06.12.2024 №АР048730, правильної кваліфікації виявлених порушень та правомірності винесення відповідачем постанови ПШ № 039438 від 13.01.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу за допущені порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а тому підстави для її скасування відсутні.

Зважаючи на вищевказане в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (43010, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Підгаєцька, будинок 3).

Суддя Н. В. Стецик