Справа № 280/11139/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2025 року м. Дніпросправа № 280/11139/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби)

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року (суддя Прудивус О.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту від 14.11.2024 про звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби повторно розглянути рапорт позивача про звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, та прийняти рішення за результатами його розгляду відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні рапорту від 14.11.2024 про його звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, та прийняти рішення за результатами його розгляду відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що рапорт про звільнення був поданий позивачем на підставі пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, рапорт на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» позивачем не подавався, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що відсутні інші члени родини, які можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю, що вірно встановлено судом першої інстанції. Разом з цим суд звертає увагу, що відзив на апеляційну скаргу не містить пояснень щодо не подання рапорту на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 14.11.2024 подав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) майора ОСОБА_2 рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 із застосуванням пп. 3 ч. 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рапорт був розглянутий НОМЕР_2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби та повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 (з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Водночас підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ в цій самій редакції передбачав, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 частини 12 цієї статті передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, підпункт «г» пункту 3 частини 5 та підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» мають однакові підстави для звільнення, натомість різний правовий статус військовослужбовців ті, які проходять службу за контрактом та ті, що проходять службу за призовом під час мобілізації. Відповідно, спосіб юридичної реалізації цих рапортів є різним дострокове розірвання контракту або звільнення з військової служби.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Разом з цим суд першої інстанції вірно оцінив обставини, з якими позивач пов`язує право на звільнення з військової служби, адже матеріалами справи підтверджується, до того ж відповідачем не спростовується, що ОСОБА_1 має матір-інваліда ІІ групи, яка потребує постійно стороннього догляду.

При цьому до рапорту ОСОБА_1 подав, у тому числі, витяг з бази даних щодо перетинання державного кордону, яким підтверджується, що ОСОБА_3 (брат позивача) 22.01.20218 виїхав за межі території України.

Відтак, не можна вважати обґрунтованими та доведеними доводи апелянта про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а тому поданий ОСОБА_1 рапорт про звільнення зі служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 із застосуванням пп. 3 ч. 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає повторному розгляду із ретельною перевіркою всіх обставин, які дають право на звільнення позивача зі служби.

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення рапорту, який підлягає повторному розгляду, адже висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби) задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року в адміністративній справі № 280/11139/24 змінити, виклавши в описові, мотивувальній та резолютивній частині рішення замість невірно наведених підстав рапорту від 14.11.2024 про звільнення з військової служби «пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» на вірну підставу «пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» у відповідних відмінках.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 17 червня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 17 червня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова