Справа № 160/14607/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/14607/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року (суддя Захарчук-Борисенко Н. В.) у справі № 160/14607/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахуванням та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 року по 01.05.2024 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 року по 01.05.2024 року у сумі 30 182,02 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, за період з 11.07.2017 року по день фактичної виплати індексації 02.05.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 року по справі № 160/15493/23;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, за період з 11.07.2017 року по день фактичної виплати індексації 02.05.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 року по справі №160/15493/23.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно не було здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні зі списків (звільненні) військової частини НОМЕР_2 за період з 11.07.2019 року по 02.05.2024 року та компенсацію втрати частини доходів за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 11.07.2017 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування

позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 року по 01.05.2024 року;

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 року по 01.05.2024 року;

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 року по 01.05.2024 року (включно) у сумі 30 170,29 грн;

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 11.07.2019 року по день фактичної виплати індексації 02.05.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 року по справі № 160/15493/23;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 11.07.2019 року по день фактичної виплати індексації 02.05.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 року по справі № 160/15493/23.

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, за період з 11.07.2019 року по день фактичної виплати індексації 02.05.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 року по справі №160/15493/23.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що період з 12.07.2019 року (перший день не проведення остаточного розрахунку) до 18.07.2022 року (переддень набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

Разом з тим, період з 19.07.2022 року по 01.05.2024 року (останній день не проведення остаточного розрахунку по індексації перед днем її виплати) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд зробив висновок, що на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 170,29 грн.

Також, суд дійшов висновку про протиправне не нарахування та не виплату позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 11.07.2019 року (з дати звільнення) по 02.05.2024 (дата фактичного розрахунку) та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Вважає, що період нарахування середнього заробітку має обмежуватись 6 місяцями згідно нової редакції ст. 117 КЗпП України, а отже середній заробіток за 184 календарних дні за період з 12.07.2019 по 11.01.2020 складає 3174 грн. Зазначає, що саме з 09.02.2024 року, тобто наступного дня після набрання законної сили рішенням суду, виник обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу втрати частини грошових доходів.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 року по справі №160/15493/23 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.07.2017 року та бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 11.07.2017 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.07.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 11.07.2017 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року.

На виконання вищезазначеного рішення відповідачем 02.05.2024 року виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення по справі №160/15493/23 у сумі 30 212,61 грн.

Позивач 10.05.2024 року звернувся до відповідачів з заявами, в якій просив нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при виключенні зі списків в/ч НОМЕР_2 за період з 11.07.2017 року по 02.05.2024 року, а також компенсацію втрати частини доходів за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 11.07.2017 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення (02.05.2024 року).

В/ч НОМЕР_1 листом №233 від 09.04.2024 року (на заяву від 18.03.2024 року) повідомила позивача про виконання рішення суду по справі №160/15493/23. До листа долучено розрахунок нарахованої для виплати індексації грошового забезпечення та картку особового рахунку військовослужбовця за 2017-2019 роки.

Вважаючи бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з позовом щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також компенсації втрати частини грошових доходів.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

За правилами статті 116 КЗпП України (у редакції до набрання чинності Законом №2352-IX) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції до набрання чинності Законом №2352-IX) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон №2352-IX, яким внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, зокрема, у статті 116 цього Кодексу третє речення частини першої викладено в такій редакції: «Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати»; частину другу викладено в такій редакції: «У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму».

Водночас текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Колегія суддів враховує, що за висновками Верховного Суду у постановах від 30 листопада 2023 року в справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року в справі №560/9586/22, від 22 лютого 2024 року в справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року в справі №460/42448/22, від 14 березня 2024 року в справі №560/6960/23, від 30 квітня 2024 року в справі №400/8493/23, у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України як до змін, внесених Законом №2352-ІХ, та і після їх внесення, то за такого правового регулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19 липня 2022 року і після цього.

Застосовуючи правові позиції Верховного Суду, необхідно зазначити, що у цій справі період з 12 липня 2019 до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

Проте період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівнику шістьма місяцями.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що затримка розрахунку при звільненні (з 12.07.2019 року до 18.07.2022 року) становить 1103 календарних дні, а період затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2022 року по 01.05.2024 року включно (з урахуванням обмеження 6 місячним строком до 19.01.2023 включно) складає 185 днів.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що грошове забезпечення позивача за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню складало: травень 2019 року (31 доба) 15983,07 грн., червень 2019 року (30 діб) 15983,07 грн., що у сумі складає 31966,14 грн., а тому колегія суддів зазначає, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача на момент звільнення складає 524,03 грн (31966,14 / 61).

Апеляційний суд звертає увагу, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Як правильно визначив суд першої інстанції, сума яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки індексації грошового забезпечення становить 30170,29 грн. (524,03 грн. х 4,47% х 1288 днів).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що керуючись приписами ст. 117 КЗпП України зі скаржника на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 170,29 грн.

Натомість, аргументи скаржника про те, що період нарахування середнього заробітку має обмежуватись 6 місяцями згідно нової редакції ст. 117 КЗпП України, а тому середній заробіток за 184 календарних дні складає 3174 грн., свого підтвердження не знайшли.

Стосовно компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати суд апеляційної інстанції враховує, що Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.

Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19, Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз вищенаведених норм, за позицією Верховного Суду у вказаній справі дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

У справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Застосовуючи цей висновок у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, Верховний Суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Такої правової позиції дотримувався і Верховний Суд у справах №120/9475/21-а (постанова від 29.03.2023), №620/7687/21 (постанова від 21.03.2023).

Враховуючи зазначені правові позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки матеріалами справи підтверджуються обставини несвоєчасної виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення.

Також, оскільки право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника про те, що саме з 09.02.2024 виник обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів.

Стосовно строків звернення до суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком (частина п`ята статті 122 КАС України).

Подібний висновок вказано Верховним Судом у постанові 320/26833/23 від 30 січня 2025 року у справі № 320/26833/23.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу 02.05.2024 року виплачено індексацію грошового забезпечення по справі №160/15493/23. В свою чергу, позивач за допомогою засобу поштового зв`язку звернувся до суду з позовом 01.06.2024 року.

Отже, колегія суддів зазначає, що строк пред`явлення до суду позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ч.5 ст. 122 КАС України, позивачем дотримано.

Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20 відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021, 17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулював такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Матеріалами справи підтверджено, що 02.05.2024 року виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення по справі №160/15493/23.

Отже, позивач з червня 2024 року вважається таким, що повинен був дізнатись про порушення його прав стосовно виплати компенсації втрати частини доходів. Колегія суддів встановила, що позивач звернувся до суду у червні 2024 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку, який передбачено ст. 122 КАС України.

Таким чином, доводи скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є безпідставними.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі №160/14607/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 17.06.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров