Справа № 460/9138/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2025 року м. Рівне №460/9138/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І. та уповноважених представників сторін: представника Головного управління ДПС у Рівненській області Кузьмич Н.О., представника ОСОБА_1 Чучаліної К.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за первісним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

Головне управління ДПС у Рівненській області (далі первісний позивач або ГУ ДПС у Рівненській області або контролюючий орган) звернулось 15.08.2024 до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним позовом (позовною заявою) до ОСОБА_1 (далі первісний відповідач або ОСОБА_1 або платник податків), в якому ГУ ДПС у Рівненській області просить суд стягнути з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в сумі 385635,75 грн.

Вказаний позов обґрунтовується тим, що за ОСОБА_1 обліковується заборгованість перед бюджетом у сумі 385635,75 грн., в тому числі: 355056,07 грн по податку на доходи фізичних осіб, яка виникла на підставі визначених податковим органом за податковими повідомленнями рішеннями №0523 та №0523 від 05.04.2024, а також 29559,68 грн по військовому збору, яка виникла на підставі визначених податковим органом за податковим повідомленням-рішенням №0523 від 05.04.2024, та 1020,00 грн адмінштрафів та інших санкцій, яка виникла на підставі визначених податковим органом за податковим повідомленням-рішенням №0523 від 05.04.2024. Податковим органом платнику було виставлено податкову вимогу №0 1700 від 07.06.2024, яку було направлено на податкову адресу відповідача, однак у визначені чинним законодавством строки він вказану заборгованість до бюджету не сплатив. А тому вона набула статусу податкового боргу і підлягає стягненню до бюджету за позовом контролюючого органу.

Після відкриття судом провадження у справі за вказаним адміністративним позовом контролюючого органу 30.08.2024 ОСОБА_1 через свого представника засобами підсистеми електронний суд ЄСІТС подала до суду зустрічний позов до ГУ ДПС у рівненській області, у якому просить суд прийняти цей зустрічний позов до спільного розгляду з первісним у справі №460/9138/24 та ухвалити рішення, яким визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення рішення від 05.04.2024 №0523, №0523, №0523 та №0523 і податкову вимогу від 07.06.2024 №0-1700, у задоволенні первісних позовних вимог контролюючого органу відмовити повністю.

Зі змісту зустрічної позовної заяви, а також поданих до суду представником ОСОБА_1 відповіді на відзив від 21.10.2024, додаткових пояснень від 04.12.2024 та наданих в судовому засіданні усних пояснень вбачається, що вказаний зустрічний позов обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 як платник податків не знала, що щодо неї було проведено перевірку, не отримала, ані акту перевірки, ні вказаних податкових повідомлень-рішень, ані податкову вимогу. До матеріалів справи відповідачем за зустрічним позовом не було долучено належних доказів того, що платник податків отримала вказані рішення суб`єкта владних повноважень. Водночас, на думку представника ОСОБА_1 , відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Однак, на думку представника ОСОБА_1 , при здійснені перевірки контролюючим органом наведена норма ПКУ врахована не була, що призвело до штучного завищення скаржнику т.з. додаткового блага та податкових зобов`язань. Крім того, представник ОСОБА_1 стверджує про те, що податковий орган повинен був спочатку провести камеральну перевірку, а лише потім, якби потребував додаткових документів та додаткової інформації, мав би проводити невиїзну позапланову документальну перевірку. На камеральні перевірки мораторій, що встановлений п 522 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, не діяв та не діє, так само як і мораторій за п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПКУ. Доказів проведення камеральної перевірки податковий орган не надав. За таких обставин, податковий орган пропустив строк, що встановлений ст. 102 ПКУ для проведення камеральної перевірки, а заразом і за її наслідками перевірки позапланової.

У зв`язку з наведеними обставинами представник Кундрюцкової О.О. просив суд відмовити у задоволенні первісного позову контролюючого органу про стягнення податкового боргу, а зустрічний позов про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги просив задовольнити повністю.

ГУ ДПС у Рівненській області подало до суду свій відзив на зустрічну позовну заяву, де заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, зазначає про те, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, інформації отриманої від АТ «УКРСИББАНК» від 22.11.2019 №14-2-02/91873 (вх.№4839/10/17-00 від 25.11.2019) контролюючим органом було встановлено неподання ОСОБА_1 до контролюючого органу за місцем своєї податкової адреси податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік про доходи, отримані у 2018 році як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) АТ «УКРСИББАНК» () в сумі 1455807,78 грн, в результаті чого контролюючим органом було прийнято рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79, пп.102.2.1 п.102.2 ст.102 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 17.01.2024 року №113-п. За результатами перевірки контролюючим органом було складено акт від 29.02.2024 року №2245/ Ж5/17-00-24-05-18/, яким встановлено порушення норм податкового законодавства ОСОБА_1 , та винесено оскаржувані в зустрічному позові податкові повідомлення рішення від 05.04.2024 №0523, №0523, №0523 та №0523 і податкову вимогу від 07.06.2024 №0-1700. Відповідач за зустрічним позовом також зазначає у відзиві про те, що копія наказу ГУ ДПС у Рівненській області №113-п від 17.01.2024 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення від 17.01.2024 №17/Ж4/17-00-24-05-16 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано ОСОБА_1 18.01.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_1 , однак вказаний лист АТ «Укрпошта» повернуто 06.02.2024 контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У вказаному повідомленні від 17.01.2024 р. №17/Ж4/17-00-24-05-16.зазначено, що для проведення перевірки слід надати документи, що стосуються отримання/нарахування платником у 2018 році доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом (додаткове благо), регістри податкового та бухгалтерського обліку для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, документи та пояснення щодо подання/неподання до ДПІ декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, сплати до бюджету податків і зборів з такого доходу. Однак, при проведенні позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 не надано документів щодо нарахованого доходу у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) АТ «УКРСИББАНК» (ознака доходу « 126») в загальній сумі 1455807,78 грн. (кредитних договорів, договору про припинення зобов`язань, книги обліку доходів та витрат та інших документів), не надано жодного пояснення та документального підтвердження стосовно отримання (або не отримання) даного доходу. При проведенні позапланової невиїзної перевірки участь не приймала.

Водночас, у своїх додаткових поясненнях від 18.02.2025 ГУ ДПС у Рівненській області на спростування доводів представника ОСОБА_1 зазначило про те, що безпідставним є твердження представника Кундрюцкової О.О. про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, адже відносно заборгованості по кредитному договору №0 від 22.12.2006 відсутні відповідні умови, а саме, матеріали справи не містять доказів зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, за яких застосовуються вказані положення законодавства.

У зв`язку з наведеними обставинами представник ГУ ДПС у Рівненській області просив суд задовольнити первісний позов контролюючого органу про стягнення податкового боргу, а зустрічний позов про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги просив залишити без задоволення.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Первісна позовна заява про стягнення податкового боргу подана Головним управлінням ДПС у Рівненській області засобами підсистеми електронний суд ЄСІТС і надійшла до суду 15.08.2024

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2024 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 19.08.2024 суд зазначену позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі, та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановив сторонам строки подання до суду їх заяв по суті спору.

30.08.2024 ОСОБА_1 через свого представника засобами підсистеми електронний суд ЄСІТС подала до суду зустрічний позов до ГУ ДПС у рівненській області, у якому просить суд прийняти цей зустрічний позов до спільного розгляду з первісним у справі №460/9138/24 та ухвалити рішення, яким визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення рішення і податкову, а у задоволенні первісних позовних вимог контролюючого органу відмовити повністю.

Ухвалою від 04.09.2024 суд зазначену зустрічну позовну заяву залишив без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення (отримання) цієї ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху та встановив позивачу за зустрічним позовом спосіб усунення недоліків зустрічної позовної заяви, а саме подання позивачем за зустрічним позовом до суду доказів надсилання зустрічної позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу за зустрічним позовом.

09.09.2024 від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, до якої додано належні та допустимі докази усунення позивачем недоліків зустрічної позовної заяви, що вказані в ухвалі суду від 04.09.2024.

Ухвалою від 16.09.2024 суд прийняв вказаний зустрічний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до спільного розгляду у справі №460/9138/24 з первісним позовом ГУ ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, вимоги за зустрічним позовом об`єднав у одне провадження з первісним позовом у справі №460/9138/24, перейшов до розгляду справи №460/9138/24 за правилами загального позовного провадження, встановив відповідачу за зустрічним позовом строк подання відзиву на зустрічну позовну заяву (відзиву) та призначив підготовче засідання у справі.

15.10.2024 ГУ ДПС у Рівненській області до суду подана заява про закриття провадження у справі за зустрічним позовом в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 07.06.2024 №0-1700 на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України.

16.10.2024 ГУ ДПС у Рівненській області подало до суду свій відзив на зустрічну позовну заяву, де заперечило проти задоволення зустрічного позову.

21.10.2024 представник ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, де заперечив проти доводів відзиву контролюючого органу.

У підготовчому засідання ухвалою від 31.10.2024 суд відмовив у задоволенні поданої до суду 15.10.2024 ГУ ДПС у Рівненській області заяви про закриття провадження у справі.

Водночас, ухвалою від 31.10.2024 суд закрив підготовче провадження у справі №460/9138/24, розгляд справи призначив у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду, в судове засідання викликав сторін та їх уповноважених представників.

04.12.2024 від представника ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення.

18.02.2025 від ГУ ДПС у Рівненській області до суду надійшли додаткові пояснення.

В судових засіданнях 16.01.2025 та 20.02.2025, які відбулися з участю уповноважених представників позивача та відповідача, суд заслухав вступні слова представників сторін та їх додаткові пояснення, дослідив наявні у матеріалах справи докази і після судових дебатів перейшов до стадії ухвалення і проголошення рішення суду.

В судовому засіданні 03.03.2025 з участю уповноважених представників сторін суд проголосив вступну та резолютивну частини цього рішення суду.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розумінні приписів статті 15 Податкового кодексу України є фізичною особою платником податків, а тому відповідно до статті 67 Конституції України зобов`язана сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Податковою адресою ОСОБА_1 відповідно до статті 45 ПКУ є адреса: АДРЕСА_1 , що є зареєстрованим з 23.12.2008 в установленому порядку місцем її проживання, за яким вона взята на облік як платник податків (фізична особа) у контролюючому органі (а.с. 7-10, 32).

Головним управлінням ДПС у Рівненській області, як контролюючим органом, зі змісту відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору та інформації, отриманої від АТ «УКРСИББАНК» (далі банк) від 22.11.2019 р. №14-2-02/91873 (а.с. 100, 101), було виявлено факт неподання платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 до контролюючого органу за місцем своєї податкової адреси податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік про доходи, отримані у 2018 році як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) АТ «УКРСИББАНК», в сумі 1455807,78 грн згідно з двома адресованими банком для ОСОБА_1 і отриманими ОСОБА_1 від банку 27.06.2018 (про що свідчить наявний на них власноручний підпис ОСОБА_1 про їх отримання 27.06.2018) двома повідомленнями про анулювання боргу (в порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України):

- від 27.06.2018 №24-2-01-09/139 (а.с. 102), зі змісту якого вбачається, що банком як кредитором прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 01.04.2008, а саме: суми основного боргу (кредиту) 24024,98 доларів США (що складає 629194,29 гривень по курсу НБУ станом на 27.06.2018), а також суми процентів 21491,55 доларів США (що складає 562845,86 гривень по курсу НБУ станом на 27.06.2018) та суми штрафних санкцій (пені) за судовим рішенням у розмірі 4011,63 гривні;

- від 27.06.2018 №24-2-01-09/138 (а.с. 103), зі змісту якого вбачається, що банком як кредитором прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 25.09.2007, а саме: суми основного боргу (кредиту) 31563,18 доларів США (що складає 826613,49 гривень по курсу НБУ станом на 27.06.2018), а також суми процентів 26813,34 доларів США (що складає 702219,12 гривень по курсу НБУ станом на 27.06.2018) та суми штрафних санкцій (пені) за судовим рішенням у розмірі 4974,01 гривні.

У вказаних повідомленнях про анулювання боргу від 27.06.2018 №24-2-01-09/138 та №24-2-01-09/139 банк повідомив також ОСОБА_1 про те, що відповідно до пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом ОСОБА_1 , отриманим як додаткове благо, і необхідно ОСОБА_1 самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

У зв`язку з отриманням від банку такої інформації ГУ ДПС у Рівненській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вказану вище податкову адресу ОСОБА_1 надіслало 18.10.2019 через поштову службу (АТ «Укрпошта») рекомендованим листом 723 (а.с. 108) листи №1431/ФОП/17-00-50 від 10.10.2019 та №1597/ФОП/17-00-50 від 17.10.2019 (а.с. 104-107) про надання інформації та документів, перелік яких зазначений у листі, а також про необхідність подання ОСОБА_1 декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік та необхідність сплати податкових зобов`язань за таким доходом.

Своїм листом (а.с. 109-110) ОСОБА_1 повідомила контролюючий орган про отримання нею 11.11.2019 вказаного запиту №1597/ФОП/17-00-50 від 17.10.2019 та надала на нього відповідь, де відмовилась надавати будь-яку інформацію та документи на його виконання, посилаючись на неправомірність самого запиту та відсутність у неї доходу, вказаного у цьому запиті контролюючого органу.

На підставі п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, пп. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 17.01.2024 року №113-п контролюючим органом (ГУ ДПС у Рівненській області) була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань подання до органів ДПС декларації про майновий стан і доходи за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, повноти декларування отриманих доходів та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

Копія наказу ГУ ДПС у Рівненській області №113-п від 17.01.2024 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення від 17.01.2024 №17/Ж4/17-00-24-05-16 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») 18.01.2024 рекомендованим листом 825 (а.с. 113, 114) з повідомленням про вручення на її податкову адресу: АДРЕСА_1 , що починаючи з 23.12.2008 є зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання ОСОБА_1 , за яким вона як платних податків (фізична особа) взята на облік контролюючим органом.

У вказаному повідомленні від 17.01.2024 р. №17/Ж4/17-00-24-05-16 зазначено про те, що для проведення перевірки слід надати документи, що стосуються отримання/нарахування платником у 2018 році доходу, регістри податкового та бухгалтерського обліку для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, документи та пояснення щодо подання/неподання до ДПІ декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, сплати до бюджету податків і зборів з такого доходу.

Вказаний рекомендований лист 825 було повернуло поштовою службою (АТ «Укрпошта») контролюючому органу 06.02.2024 з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 113, 114), що з урахуванням приписів ст. 42 Податкового кодексу України вважається належним врученням платнику податків документів контролюючого органу.

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом було складено акт від 29.02.2024 року №2245/ Ж5/17-00-24-05-18/, зі змісту якого вбачається, що проведеною перевіркою встановлено порушення:

- пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік;

- пп. 16.1.2, пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. «а» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено відсутність ведення обліку доходів та витрат за 2018 рік;

- пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, а саме неоподаткування доходу в сумі 1455807,78 грн., отриманого у 2018 році як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) АТ «УКРСИББАНК», в результаті чого перевіркою донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 262045,40 грн.;

- пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме неоподаткування доходу в сумі 1455807,78 грн., отриманого у 2018 році як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) АТ «УКРСИББАНК», в результаті чого перевіркою донараховано військовий збір за 2018 рік в сумі 21837,12 грн;

- п. 44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту вказаного акту також вбачається, що при проведенні позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 участі не приймала, а також не надала контролюючому органу документів, пов`язаних з предметом перевірки, в зв`язку з чим ГУ ДПС у Рівненській області складено акт від 27.02.2024 р. за №125/Ж6/17-00-24-05-18 (а.с. 115), що засвідчує факт ненадання платником податків ОСОБА_1 документів для проведення позапланової невиїзної документальної перевірки.

Зазначений акт від 29.02.2024 року №2245/Ж5/17-00-24-05-18/ про результати документальної позапланової невиїзної перевірки було надіслано ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») 29.02.2024 рекомендованим листом 520 (а.с. 127, 128) з повідомленням про вручення на її податкову адресу: АДРЕСА_1 , однак вказаний рекомендований лист 520 було повернуло поштовою службою (АТ «Укрпошта») контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 113, 114), що з урахуванням приписів ст. 42 Податкового кодексу України вважається належним врученням платнику податків документів контролюючого органу.

У зв`язку з встановленими контролюючим органом в результаті перевірки порушеннями податкового законодавства, що відображені у акті від 29.02.2024 року №2245/Ж5/17-00-24-05-18/, ГУ ДПС України було прийнято оспорювані ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення:

- від 05.04.2024 №0523, яким за порушення пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме неоподаткування та несплату до бюджету ПДФО з доходу в сумі 1455807,78 грн, отриманого у 2018 році як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) АТ «УКРСИББАНК», контролюючим органом для ОСОБА_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 262045,40 грн та 65511,35 грн штрафних (фінансових) санкцій згідно з розрахунком, а всього на суму 327556,75 грн (а.с. 129-131);

- від 05.04.2024 №0523, яким за порушення пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме неоподаткування та несплату до бюджету військового збору з доходу в сумі 1455807,78 грн, отриманого у 2018 році як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) АТ «УКРСИББАНК», контролюючим органом для ОСОБА_1 донараховано військовий збір за 2018 рік в сумі 21837,12 грн та 5459,28 грн штрафних (фінансових) санкцій згідно з розрахунком, а всього на суму 27296,40 грн (а.с. 132-134);

- від 05.04.2024 №0523, яким за порушення пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, контролюючим органом нараховано ОСОБА_1 340,00 грн штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) згідно з розрахунком (а.с. 135-137);

- від 05.04.2024 №0523, яким за порушення п. 44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, контролюючим органом нараховано ОСОБА_1 1020,00 грн штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) згідно з розрахунком (а.с. 138-140).

Вказані податкові повідомлення-рішення від 05.04.2024 №0523, №0523, №0523, №0523, були надіслані контролюючим органом для ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») 05.04.2024 рекомендованим листом 346 (а.с. 141-143) з повідомленням про вручення на її податкову адресу: АДРЕСА_1 , однак вказаний рекомендований лист 346 було повернуло поштовою службою (АТ «Укрпошта») контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 143), що з урахуванням приписів ст. 42 Податкового кодексу України вважається належним врученням платнику податків документів контролюючого органу.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень в установленому порядку та строки на оскаржила та вказану в зазначених повідомленнях рішеннях заборгованість до бюджету не сплатила, контролюючий орган для ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») рекомендованим листом 413 (а.с. 13-14) з повідомленням про вручення на її податкову адресу: вул. Хліборобів, буд. 9, м. Рівне, 33028, надіслав податкову вимогу форми "Ф" №0-1700 від 07.06.2024 (а.с. 11) на загальну суму 385635,75 грн з детальним розрахунком суми податкового боргу. Однак вказаний рекомендований лист 413 було повернуло 24.06.2024 поштовою службою (АТ «Укрпошта») контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 13), що з урахуванням приписів ст. 42 Податкового кодексу України вважається належним врученням платнику податків документів контролюючого органу.

В ході судового розгляду справи сторонами не надано для суду будь-яких доказів на підтвердження факту повної або часткової сплати ОСОБА_1 до бюджету вказаних у податкових повідомленнях-рішеннях від 05.04.2024 №0523, №0523, №0523, №0523 і податковій вимозі форми "Ф" №0-1700 від 07.06.2024 сум податкового боргу, а тому суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 така податкова заборгованість в установленому порядку до бюджету не сплачена.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Приписами статті 1 та частини 1 статті 2 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію, а норми статті 67 Конституції України передбачають обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПКУ) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (абзаци 1 та 2 пункту 1.1 статті 1 ПКУ).

Згідно з приписами пункту 15.1 статті 15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 16.1.4 статті 16 ПКУ платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПКУ передбачено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПКУ податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів пункту 54.1 статті 54 ПКУ крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з пунктом 56.11 статті 56 ПКУ податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Пунктом 57.1 статті 57 ПКУ передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом пункту 57.3 статті 57 ПКУ у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом з причин, пов`язаних з порушенням податкового законодавства (за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу), платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункту 59.1 статті 59 ПКУ).

Згідно з приписами пункту 59.4 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

У зв`язку з тим, що у визначені податковим законодавством строки відповідач вказану в зазначених ППР заборгованість до бюджету не сплатив, позивач надіслав на вказану вище податкову адресу відповідача вимогу форми "Ф" від 06.11.2023 №0-1700 на загальну суму 15154,51 грн, копії яких наявні у матеріалах справи.

При цьому, відповідно до пункту 6 Розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 (далі - Порядок №610), податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як уже зазначено судом, приписами підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПКУ передбачено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Статтею 19-1 ПКУ визначено функції податкових органів, до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України.

Приписами пункту 20.1. статті 20 ПКУ передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право серед іншого також:

- визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (підпункт 20.1.18);

- застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України (підпункт 20.1.19.);

- звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.34.).

Пунктом 87.11. статті 87 ПКУ передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи, а стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Отже, нормами Податкового кодексу України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності визначення (нарахування) контролюючим органом грошових зобов`язань. У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема і пені, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання (що включає і нараховану пеню), чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20, від 21.05.2024 у справі №160/15166/22 та інших.

В ході розгляду справи судом встановлено, що після відкриття судом провадження у справі за адміністративним позовом контролюючого органу про стягнення податкового боргу платник податків подав до суду зустрічний позов про визнання протиправними та скасування повністю податкових повідомлень-рішень контролюючого органу від 05.04.2024 №0523, №0523, №0523, №0523 і податкової вимоги від 07.06.2024 №0-1700, на підставі яких контролюючим органом заявлено позовні вимоги первісного позову.

Однією із підстав для визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги позивач за зустрічним позовом зазначає, що ОСОБА_1 як платник податків не знала, що щодо неї було проведено перевірку, не отримала, ані акту перевірки, ні вказаних податкових повідомлень-рішень, ані податкову вимогу, а до матеріалів справи відповідачем за зустрічним позовом не було долучено належних доказів того, що платник податків отримала вказані рішення суб`єкта владних повноважень.

З наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які позивачем за зустрічним позовом в установленому порядку не спростовані, суд в ході судового розгляду справи встановив що:

1) у зв`язку з отриманням від банку інформації контролюючий орган рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 надіслав 18.10.2019 через поштову службу (АТ «Укрпошта») рекомендованим листом 723 (а.с. 108) свої листи №1431/ФОП/17-00-50 від 10.10.2019 та №1597/ФОП/17-00-50 від 17.10.2019 (а.с. 104-107) про надання інформації та документів, перелік яких зазначений у листі, а також про необхідність подання ОСОБА_1 декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік та необхідність сплати податкових зобов`язань за таким доходом. Про факт отримання ОСОБА_1 таких листів контролюючого органу свідчить наявний у матеріалах справи листом ОСОБА_1 (а.с. 109-110), де вона самостійно повідомила контролюючий орган про отримання нею 11.11.2019 вказаного запиту №1597/ФОП/17-00-50 від 17.10.2019 та надала на нього відповідь, відмовившись надавати будь-яку інформацію та документи на його виконання;

2) копія наказу ГУ ДПС у Рівненській області №113-п від 17.01.2024 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення від 17.01.2024 №17/Ж4/17-00-24-05-16 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки були надіслані контролюючим органом на податкову адресу ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») 18.01.2024 рекомендованим листом 825 (а.с. 113, 114) з повідомленням про вречення, однак вказаний рекомендований лист 825 було повернуло поштовою службою (АТ «Укрпошта») контролюючому органу 06.02.2024 з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 113, 114);

3) складений контролюючим органом акт від 29.02.2024 року №2245/Ж5/17-00-24-05-18/ про результати документальної позапланової невиїзної перевірки було надіслано контролюючим органом ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») 29.02.2024 рекомендованим листом 520 (а.с. 127, 128) з повідомленням про вручення на її податкову адресу, однак вказаний рекомендований лист 520 було повернуло поштовою службою (АТ «Укрпошта») контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 113, 114);

4) податкові повідомлення-рішення контролюючого органу від 05.04.2024 №0523, №0523, №0523, №0523, були надіслані контролюючим органом для ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») 05.04.2024 рекомендованим листом 346 (а.с. 141-143) з повідомленням про вручення на її податкову адресу, однак вказаний рекомендований лист 346 було повернуло поштовою службою (АТ «Укрпошта») контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 143);

5) контролюючий орган для ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») рекомендованим листом 413 (а.с. 13-14) з повідомленням про вручення на її податкову адресу, надсилав податкову вимогу форми "Ф" №0-1700 від 07.06.2024 (а.с. 11) з детальним розрахунком суми податкового боргу, однак вказаний рекомендований лист 413 було повернуло 24.06.2024 поштовою службою (АТ «Укрпошта») контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 13)

Приписами статті 42 Податкового кодексу України встановлено порядок листування платників податків та контролюючих органів, яким серед іншого передбачено, що:

- п. 42.1. податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті;

- 42.2. документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику);

- 42.5. У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Водночас, відповідно до пункту 6 Розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 (далі - Порядок №610), податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків, є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Водночас, у постановах від 09.10.2018 у справі №820/1864/17, від 23.09.2021 у справі №640/8096/19, від 04.05.2020 у справі №826/11455/15, від 04.08.2023 у справі №120/7318/21 Верховний Суд зазначив про те, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, а у разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

З урахуванням наведеного і того, що уся досліджена в ході судового розгляду справи поштова кореспонденція, яка стосується предмета спору. надсилалася контролюючим органом для ОСОБА_1 через поштову службу (АТ «Укрпошта») рекомендованими листами з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків: АДРЕСА_1 , що починаючи з 23.12.2008 є зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання ОСОБА_1 , за яким вона як платних податків (фізична особа) взята на облік контролюючим органом, суд дійшов до висновків про те, що така поштова кореспонденція відповідно до наведених вище приписів статті 42 Податкового кодексу України вважається врученою платнику податків ( ОСОБА_1 ) у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, а тому такий платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

При цьому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належним чином не обґрунтувала того, яким чином не отримання нею відповідних документів мало вплив на суть зазначеного податковим органом допущеного податкового порушення та відповідного донарахування податкових зобов`язань. Не кожне можливе допущене порушення процедурного питання може мати безумовні наслідки протиправності прийнятого рішення. З цього приводу у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

За таких встановлених судом обставин справи фактичне неотримання ОСОБА_1 документів від контролюючого органу, на переконання суду, не може бути підставою для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень контролюючого органу від 05.04.2024 №0523, №0523, №0523, №0523 і податкової вимоги від 07.06.2024 №0-1700, на підставі яких контролюючим органом заявлено позовні вимоги первісного позову.

Водночас, на думку представника ОСОБА_1 , при здійснені перевірки контролюючим органом не було враховано норми пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до штучного завищення платнику податків додаткового блага та податкових зобов`язань.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно з приписами пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до приписів пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Основним питанням, яке потребує вирішення у даній справі, є правомірність віднесення контролюючим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу позивача як додаткового блага на підставі підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Вимоги податкового органу щодо сплати позивачем військового збору, обрахованого з такої суми, як і застосування штрафних санкцій, є похідними за своєю суттю.

Питання правозастосування абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України отримало оцінку у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17, у якій Судова палата дійшла висновків, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

07.05.2015набув чинності Закон України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон № 321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 01 січня 2015 року.

Із системного аналізу правових норм Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у згаданій вище постанові дійшов висновку, що у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу Перехідних положень ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Вході розгляду справ зі змісту наданих АТ «Укрсиббанк» контролюючому органу документів, а саме листа від 22.11.2019 р. №14-2-02/91873 (а.с. 100, 101) і адресованих банком для ОСОБА_1 повідомлень про анулювання боргу (в порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України) від 27.06.2018 №24-2-01-09/139 (а.с. 102) та від 27.06.2018 №24-2-01-09/138 (а.с. 103), суд встановив, що банком як кредитором було прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 :

- за кредитним договором №0 від 01.04.2008 суми основного боргу (кредиту) 24024,98 доларів США (що складає 629194,29 гривень по курсу НБУ станом на 27.06.2018), а також суми процентів 21491,55 доларів США (що складає 562845,86 гривень по курсу НБУ станом на 27.06.2018) та суми штрафних санкцій (пені) за судовим рішенням у розмірі 4011,63 гривні;

- за кредитним договором №0 від 25.09.2007, а саме: суми основного боргу (кредиту) 31563,18 доларів США (що складає 826613,49 гривень по курсу НБУ станом на 27.06.2018), а також суми процентів 26813,34 доларів США (що складає 702219,12 гривень по курсу НБУ станом на 27.06.2018) та суми штрафних санкцій (пені) за судовим рішенням у розмірі 4974,01 гривні.

Згідно вказаних повідомлень банку загальна сума анульованого (прощеного) за обома кредитними договорами основного боргу (кредиту) складає 55588,15 доларів США (24024,98+31563,18), що за курсом НБУ станом на 27.06.2018 складає разом 1455807,78 гривень, що контролюючий орган вважає отриманим ОСОБА_1 у 2018 році додатковим благом у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) АТ «УКРСИББАНК», та саме з цієї суми основного боргу контролюючим органом було визначено грошове зобов`язання, тобто без урахування сум анульованих (прощених) банком ОСОБА_1 сум процентів та сум штрафних санкцій (пені) за судовими рішеннями.

Крім того, з цих же документів (а.с. 100 103) суд встановив, що ОСОБА_1 банком було прощено (анульовано) суму основного боргу, а не змінено валюту зобов`язання за такими фінансовими кредитами з іноземної валюти у гривню, що у розумінні вищенаведених норм податкового законодавства зумовлює виникнення додаткового блага та, як наслідок, зобов`язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього податок і військовий збір.

У зв`язку з наведеним суд констатує, що в аспекті доводів ОСОБА_1 , положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України на анульовану банком суму не поширюються, оскільки між банком і ОСОБА_1 не укладалось жодних угод про зміну валюти зобов`язання за кредитними договорами. Судом враховано, що позивача повідомлено про прощення (анулювання) саме основної суми боргу, а не різниці, розрахованої кредитором відповідно до цього положення ПК України. Тобто, по заборгованості за кредитними договорами відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.

Разом з тим, суд відзначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували незгоду ОСОБА_1 із визначеними банком розмірами сум коштів до моменту винесення спірних рішень контролюючого органу та необхідності сплати податкових зобов`язань. У цій справі судом не встановлено, що ОСОБА_1 оспорювались дії банку щодо прощення їй боргу у конкретно визначеній сумі.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку про те, що анульована (прощена) кредитором (банком) для ОСОБА_1 основна сума кредитної заборгованості за кредитними договорами у іноземній валюті є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України на анульовану банком суму такого анульованого основного боргу не поширюються, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виник обов`язок нарахувати та сплатити з такої суми податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також подати до контролюючого органу відповідну декларацію.

При цьому, відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій справі суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду:

- від 20.06.2018 року у справі № 804/4182/17, де касаційний суд вважає обґрунтованим відхилення судами попередніх інстанцій доводів позивача про поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, адже відносно заборгованості по кредитному договору відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства;

- від 29.01.2019 року у справі №821/707/17, де касаційний суд вказав про те, що висновок судів попередніх інстанцій, що анульована у 2015 році основна сума кредитної заборгованості позивача за кредитним договором не є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, з посиланням на пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України, не відповідає правовому регулюванню спірних правовідносин у цій справі. Колегія суддів зазначає, що пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Проте судами не було встановлено, а матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов кредитного договору щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин;

- від 23.08.2019 року у справі № 825/599/17, де касаційний суд вказав про те, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України, оскільки зазначена норма стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Проте судами не було встановлено, а матеріали справи не містять будь яких доказів зміни умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані доводи зустрічного позову ОСОБА_1 про те, що при здійснені перевірки контролюючим органом не було враховано норми пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до штучного завищення платнику податків додаткового блага та податкових зобов`язань, оскільки такі доводи спростовані встановленими судом в ході розгляду справи обставинами справи, а тому не можуть бути підставою для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень контролюючого органу від 05.04.2024 №0523, №0523, №0523, №0523 і податкової вимоги від 07.06.2024 №0-1700, на підставі яких контролюючим органом заявлено позовні вимоги первісного позову.

Крім того, представник ОСОБА_1 у додаткових поясненнях від 03.12.2024 стверджує про те, що податковий орган повинен був спочатку провести камеральну перевірку, а лише потім, якби потребував додаткових документів та додаткової інформації, мав би проводити невиїзну позапланову документальну перевірку. На камеральні перевірки мораторій, що встановлений п 522 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, не діяв та не діє, так само як і мораторій за п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПКУ. Доказів проведення камеральної перевірки податковий орган не надав. За таких обставин, податковий орган пропустив строк, що встановлений ст. 102 ПКУ для проведення камеральної перевірки, а заразом і за її наслідками перевірки позапланової.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Нормами статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах. Предметом камеральної перевірки також можуть бути:

1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків);

2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних;

3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах;

4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні";

5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу;

6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки;

7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу;

8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу;

9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу;

10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу;

11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти;

12) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.14 статті 141 цього Кодексу, а також своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного відповідно до підпункту 177.5.1-1 пункту 177.5 статті 177 цього Кодексу.

В ході розгляду справи суд з наявних матеріалів встановив, що ГУ ДПС у Рівненській області було проведено не камеральну, а документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 за наказом від 17.01.2024 №113-п, у якому в якості обґрунтування необхідності проведення такої перевірки вказано те, що контролюючим органом встановлено факт отримання таким платником податків у 2018 році доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом (додаткове благо), однак платник податків не подав декларацію про майновий стан та доходи до органів ДПС та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб і військовий збір. Водночас, правовою підставою проведення такої перевірки у вказаному наказі контролюючим органом зазначено пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, пп. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102 Податкового кодексу України.

Приписами пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 79 Податкового кодексу України визначені особливості проведення документальної невиїзної перевірки, відповідно до яких:

- документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (пункт 79.1. статті 79 ПКУ);

- документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. (пункт 79.2. статті 79 ПКУ).

Відповідно до пп. 78.1.2. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

Таким чином, наявність встановленого контролюючим органом факту, що платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, є однією з підстав для проведення саме документальної позапланової перевірки, а не камеральної, як про це стверджував представник позивача за зустрічним позовом.

Крім того, у наказі від 17.01.2024 №113-п предметом такої перевірки визначено не лише питання подання до контролюючого органу декларації про майновий стан та доходи, а й питання повноти декларування отриманих доходів та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб і військового збору, що з урахуванням приписів пп. 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України не можуть бути предметом камеральної перевірки.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що твердження представника позивача за зустрічним позовом про те, що податковий орган повинен був спочатку провести камеральну перевірку, є безпідставними і необґрунтованими, а тому не можуть бути підставою для визнання протиправним та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Відповідно до приписів частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

5. Висновки суду по суті спору та позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права суд дійшов до наступних висновків по суті спору та позовних вимог.

В ході судового розгляду справи позивач за зустрічним позовом належними та допустимими доказами не довів наявності стверджуваних ним обставин, на яких ґрунтуються його вимоги щодо протиправності та скасування оспорюваних ним податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги контролюючого органу. Водночас, ГУ ДПС у Рівненській області в установленому порядку спростовано такі доводи позивача за зустрічним позовом та належними і допустимими доказами доведено обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом про стягнення податкового боргу.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи надані учасниками справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог первісного позову і відмови у задоволенні позовних вимог зустрічного позову.

6. Розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що за результатами розгляду справи суд дійшов до висновків про наявність підстав для задоволення первісного позову суб`єкта владних повноважень про стягнення податкового боргу і відмовив у задоволенні позовних вимог зустрічного позову фізичної особи про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, то передбачені КАС України підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 250, 251, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний адміністративний позов Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в сумі 385635,75 гривень, з яких: 355056,07 гривень податковий борг по податку на доходи фізичних, 29559,68 гривень податковий борг по військовому збору, 1020,00 гривень податковий борг по адмінштрафах та інших санкціях.

Відмовити повністю у задоволенні зустрічного адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): Головне управління ДПС у Рівненській області (місцезнаходження: вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023; );

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складений 17 червня 2025 року.

Суддя Олександр МАКСИМЧУК