Справа № 380/18791/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 рокуСправа № 380/18791/24 пров. № А/857/9479/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року та ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2024 року (суддя Сподарик Н.І., м.Львів, повний текст рішення суду складено 07 лютого 2025 року) -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» (далі ТОВ) звернулося до суду із позовом до Львівської митниці (далі Митниця) в якому просило визнати протиправними та скасувати:

рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 06.03.2024 №UA209000/2024/400048/2; від 26.03.2024 №№UA209000/2024/000147/2; №UA209000/2024/000148/2; від 23.04.2024 №UA209000/2024/000204/2; від 25.04.2024 №UA209000/2024/000210/2; від 14.05.2024 №UA209000/2024/400074/2; від 05.07.2024 №UA209000/2024/000344/2; від 15/07/2024 №UA209000/2024/000381/2 (далі оскаржувані Рішення, Рішення №№48, 147, 148, 204, 210, 74, 344, 381 відповідно).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано Рішення №№48, 147, 204, 210, 74, 344, 381 відповідно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ судовий збір в сумі 2569,30 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2024 року у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог та постановленою ухвалою їх оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю, скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційних скаргах вказує, що позивачем була дотримана послідовність застосування методів визначення митної вартості оцінюваних товарів і правильно обрано метод визначення митної вартості. Зазначає, що наявні всі умови необхідні для відшкодування ТОВ понесених судових витрат на переклад і нотаріальне посвідчення документів, що є доказами у справі. Ці витрати здійсненні позивачем на вимогу суду, вони є обґрунтованими, пропорційними до предмета спору безпосередньо стосуються цієї справи, є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи, а також вони є документально підтверджені.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу на ухвалу суду відповідачем не надано.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем при прийняття Рішення №148, було виявлено розбіжності та відсутність належних документів, що підтверджують всі складові митної вартості. В свою чергу, позивачем, на вимогу митного органу, додатково не було надано документи для підтвердження митної вартості товарів, які б усували встановлені невідповідності.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивача на переклад документів на українську мову та нотаріальне посвідчення тексту перекладу, фактично зумовлені виконанням позивачем вимог митних формальностей, а тому не можуть вважатись судовими витратами, які пов`язані із розглядом даної справи.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права та без дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині - щодо задоволення позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ТОВ зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основний вид господарської діяльності: 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Між ТОВ (Покупець) та Компанією «POLI-ECO TWORZYWA SZTUCZNE» sp. z o.o. (Продавець) 20.02.2019 укладено Контракт №20/02/EW/2019 (далі Контракт), згідно з умовами якого Покупець зобов`язується оплачувати, а Продавець постачати на умовах цього Контракту Товари, виготовлені Продавцем: профілі та фурнітура із пластмаси ПВХ; зразки плінтусів із ПВХ; кромка ПВХ; іменовані надалі - Товар. Товар постачається партіями. Кількість та асортимент Товару по кожній партії погоджується сторонами на підставі замовлення розміщеного Покупцем та підтвердженого Продавцем.

22.01.2020 між сторонами було укладено додаткову угоду до Контракту №2, якою доповнили асортимент товару згідно з Контрактом, а саме: профілі і фурнітура з пластмаси ПВХ, взірці плінтусів з ПВХ, підлогові панелі SPC, підложка РЕ під панелі.

З метою митного оформлення товару, позивачем подано до митного органу митну декларацію від 26.03.2024 №24UA71U8 (далі МД), у якій митна вартість товару визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються та документи, зазначені в гр. 44 декларації, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, передбачених частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі МК), разом з копіями документів, що підтверджують їх заявлену митну вартість, зокрема:

- пакувальний лист №01/24 від 22.03.2024;

- рахунок-проформа № 01/24 від 22.03.2024;

- автотранспортна накладна № 240322 від 22.03.2024;

- декларацiя про походження товару № 01/24 від 22.03.2024;

- некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) №20/02/EW/2029 від 20.02.2019;

- доповнення до Контракту №1 від 28.11.2019;

- доповнення до Контракту №3 від 22.12.2020;

- договір про надання послуг митного брокера №б/н від 25.03.2019;

- копія митної декларації країни відправлення №24PL412020E0367379 від 22.03.2024.

Відповідач надіслав в порядку до вимог частин третьої, четвертої статті 53 МК позивачу повідомлення, в якому просив надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

На виконання вимоги відповідача позивачем було надано такі документи: прайс-лист; рішення суду.

За результатами розгляду електронної МД та доданих документів митним органом прийнято Рішення 148, в якому, в графі 33 зазначено наступне:

«Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК, здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. В рамках реалізації положень частини шостої статті 54, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митний орган відмовляє у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю у зв`язку із невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК.

До митного оформлення подано рахунок-проформу № 01/24 від 22.03.2024 відповідно до якої товари є не для продажу, вартість в інвойсі вказана лише для митних цілей.

Відповідно до статті 58 МК (Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): - пункт 4 - Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті; пункт 3 - У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 статті 57 МК (Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту), застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 (Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Декларантом заявлено митну вартість самостійно за другорядним методом (резервним методом, ст.64 МК). У декларації митної вартості зазначено: - графа 7 (Обґрунтування обраного методу визначення митної вартості із зазначенням причини незастосування основного методу): «товар не є об`єктом купівлі-продажу. Не має комерційного призначення» у графі 8 (джерела інформації, що використовувалися для визначення митної вартості): « товар не є об`єктом купівлі-продажу. Не має комерційного призначення.»

Процедура консультації із митним органом проведена не була. У митного органу наявна інформація щодо вартості операції з схожими товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. Додатково декларантом надано такі документи: -прайс-лист; -рішення суду. Прайс-лист, який виданий для ТОВ суперечить суті прайс-листа, який має бути адресовано необмеженій кількості потенційних покупців. Не зазначено умови, на яких відбувається формування цін, що не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійснені зовнішньоекономічної операції.

Митна вартість, визначена декларантом за резервним методом (стаття 64 МКУ), не може бути визнана відповідно до пункту 3 частини шостої статті 54 МК у зв`язку із невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК (порушено послідовність застосування методів, визначену частиною третьою статті 57 МК).

Для визначення митної вартості товарів застосовано метод 2б (стаття 60 МК, Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала митна вартість подібних товарів, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, митне оформлення яких здійснено за МД від 01.02.2024 №24UA11U7, де митна вартість такого товару становить 2,3175 дол. США за кг. Коригування на комерційні рівні, розмір партії, умови поставки не здійснювалося».

Відтак, Митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2024/000145.

Частиною сьомою статті 257 МК передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно із статтею 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 МК заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частинами першою-другою статті 53 МК визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно спірної МД позивачем імпортувався не власне товар, а взірці, тобто зразки, товару Продавця. Для митного оформлення Товару «Взірці плит для підлоги, що являють собою покриття пластмасові для підлоги, в асортименті, самоклейні або несамоклейні» у даному випадку ТОВ надано митному органу такі документи:

Контракт, додаток до Контракту № 3 від 22.12.2020, додаток до Контракту № 1 від 28.11.2019, копія митної декларації країни відправлення № 24PL412020E0367379 від 22.03.2024, митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 24UA71U8 від 26.03.2024, автотранспортна накладна №240322 від 22.03.2024, договір про надання послуг митного брокера від 25.03.2019, рахунок-проформа № 01/24 від 22.03.2024, специфікація до рахунку-проформи № 01/24 від 22.03.2024.

Як уже вказано вище, позивач визначив митну вартість товару за резервним методом визначення митної вартості у розмірі 35 691,432 грн., зокрема ціна товару становить 840 EUR, курс валюти 42.4898, розрахована декларантом митна вартість товару 35 691.43 грн.

Відтак, декларантом нараховано до сплати митних платежів, а саме: податок на додану вартість на суму 7602.27 грн, мито на суму 2319.94 грн.

Відповідач скерував запит (повідомлення) про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів від 26.03.2024, яким вимагав в порядку статті 53 МК додатково подати наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Верховний Суд України у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 820/17417/14 зазначив: наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини першої статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У відповідь на запит (повідомлення митного органу) про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів від 26.03.2024 позивач надіслав наступні документи для підтвердження митної вартості:

Проформа № 01/24 від 22.03.2024;

Копія митної декларації країни відправлення: № 24PL412020Е0367379 від 22.03.2024;

Договір про перевезення № 03 від 16.01.2023;

Додаток до Контракту № 1 від 28.11.2019;

Додаток до Контракту № 3 від 22.12.2020;

Контракт;

Прайс лист від 01.02.2024;

Рішення суду № 380/19027/22 від 04.07.2023.

Однак, відповідач відмовив у митному оформленні (випуску) товарів за МД та прийняв Рішення №148, застосувавши метод визначення митної вартості 2б (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Разом з тим, згідно пояснень позивача-апелянта ним здійснювалася поставка взірців товарів компанії «POLI-ECO TWORZYWA SZTUCZNE» sp. z o. o. Позивач співпрацює з цією компанією з 2019 року на підставі Контракту. У рамках цього Контракту ТОВ закуповував і продовжує закуповувати товари. Однак у цьому випадку позивач імпортував взірці (зразки) нових товарів цієї компанії, які були надані останньою з метою ознайомлення клієнтів позивача з новими товарами компанії «POLI-ECO TWORZYWA SZTUCZNE» sp. z o.o. І при цьому ці взірці товарів надавалися йому безвідплатно, тобто позивач не мав обов`язку здійснити їхню оплату в будь-якій формі. А тому митна вартість такого товару заявлялася декларантом згідно з рахунком-проформою № 01/24 від 22.03.2024 виключно для митних цілей.

Водночас, у Рішенні відповідач практично не наводить обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, натомість зазначає про те, що позивач визначив митну вартість за резервним методом за відсутності консультацій з митним органом.

У відповідь на це варто зазначити, що, згідно з частиною першою статті 21 МК за зверненнями підприємств та громадян, що переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або провадять діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу покладено на митні органи (заінтересованих осіб), митні органи безоплатно надають консультації з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 55 МК, декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 52 МК, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом.

Таким чином, проведення консультації з митним органом щодо вибору методу визначення митної вартості є правом, а не обов`язкам декларанта. Відтак непроведення консультацій з митним органом щодо визначення методу вартості товарів не є порушенням чинного митного законодавства України з боку позивача, і не має наслідком обов`язкове коригування митної вартості товарів.

Для визначення митної вартості товарів застосовано метод 2б (стаття 60 МК, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала митна вартість подібних товарів, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, митне оформлення яких здійснено за МД від 01.02.2024 № 24UA11U7, де митна вартість такого товару становить 2,3175 дол. США за кг».

Проте, у даному випадку митна вартість не могла бути визначена позивачем за жодним з методів визначення митної вартості, крім резервного методу з огляду на наступне.

Згідно з пункту 1 частини першої статті 58 МК, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару.

Однак, позивач як імпортер цих товарів обмежений у праві подальшої реалізації імпортованих у цьому випадку взірців товарів на території України. В інвойсі-проформі від 22.03.2024 р. №01/24 чітко зазначено: «Рекламні матеріали. Вартість товару тільки для митних цілей». З урахуванням цього та наведеного вище, наявні обмеження щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, які перешкоджають визначити митну вартість оцінюваних товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Крім цього, ці товари було передано позивачу безоплатно для розміщення їх в якості виставкових зразків на виставках з метою демонстрації потенційним покупцям позивача та стимулювання інтересу до придбання останніми товарів позивача, і ці товари не є об`єктом купівлі-продажу.

Розрахунки за цей товар не здійснюються, він передавався позивачу безоплатно. Відтак ціна договору не може співпадати з вартістю операцій з ідентичними чи подібними (аналогічними) товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відтак незалежно від фізичних характеристик, якості та репутації на ринку, країни виробництва, виробника ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, якщо останні є предметом продажу на експорт в Україну, їхня митна вартість не може братися за основу для визначення митної вартості товарів у даній ситуації.

З огляду на це методи 2а та 2б не можуть бути застосовані для визначення митної вартості оцінюваних товарів.

У зв`язку з цим аргумент митного органу про те, що «у митного органу наявна інформація щодо вартості операції з схожими товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього», є безпідставними та не може братися до уваги при обґрунтуванні причин коригування митної вартості товарів у цьому конкретному випадку.

Крім цього, навіть зазначаючи про наявність такої інформації, митний орган не розкриває суті такої інформації, не наводить жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, детальної інформації про товари, які було використано в якості джерела інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо.

Відтак, Митницею не було доведено подібності (аналогічності) товарів, вказаних у митній декларації від 01.02.2024 № 24UA11U7, на яку відповідач посилається у Рішення №148.

Щодо методів визначення митної вартості товарів на основі віднімання вартості та на основі додавання вартості (обчислена вартість), то варто наголосити на тому, що вони можуть бути застосовані у випадках, коли оцінювані товари продаються (відчужуються). Відтак, з огляду на те, що оцінювані товари не є об`єктом купівлі- продажу, методи 2в і 2г не можуть бути застосовані у даному випадку.

Звідси необхідно наголосити на тому, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу, згідно з частиною третьою статті 57 МК.

З огляду на вищенаведене єдиним методом, за яким може бути визначено митну вартість товарів у даному випадку, є метод 2ґ (резервний метод).

До того ж, декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 803/916/17.

В розглядуваному випадку, відповідачем не доведено того, що митна вартість товарів, визначена позивачем за резервним методом, була визначена з використанням способів, які суперечать наведеним вище законодавчим нормам.

Таким чином, апеляційний суд приймає до уваги доводи скаржника щодо оскаржуваного Рішення №148 та вважає, що позивачем при визначенні митної вартості оцінюваних товарів було правильно обрано метод визначення митної вартості товарів.

Товар «Взірці плит для підлоги, що являють собою покриття пластмасові для підлоги, в асортименті, самоклейні або несамоклейні», щодо якого було видано рахунок-проформу № 01/24 від 22.03.2024, отриманий позивачем в рекламних цілях, а саме для використання в якості виставкових зразків на виставках для демонстрації потенційним покупцям позивача, однак сам цей товар не є об`єктом купівлі-продажу. Цей товар підлягає безоплатному зберіганню ТОВ та призначений виключно для показу потенційним клієнтам скаржника з метою заохотити їх до купівлі товарів клієнта. Відтак товар, щодо митної вартості якого прийнято Рішення № 148 не перебуває в обігу на території України, не продається.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції внаслідок неправильної оцінки обставин справи дійшов помилкового висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування Рішення №148.

В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову позову та прийняття постанови про задоволення позову в цій частині з наведених вище підстав із новим розподілом судового збору за подання позову.

Щодо оскаржуваної ТОВ ухвали про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду, то апеляційним судом встановлено наступне.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року позовну заяву ТОВ залишено без руху та у ній зазначено: «В свою чергу, до позовної заяви додано засвідчені копії документів, однак частина документів, які додані до позовної заяви та які мають значення для вирішення спору, складені іноземною мовою. За наведених обставин, суд звертає увагу позивача на необхідність офіційного перекладу доданих до позовної заяви документів, що викладені іноземною мовою» та ухвалив: «Позовну заяву залишити без руху. Надати позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали десять днів з дня отримання копії ухвали у такий спосіб: скерувати на поштову адресу Львівського окружного адміністративного суду (79018, м. Львів, вул.Чоловського, 2) заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої надати: - долучені до позовної заяви читабельні копії документів, які складені іноземною мовою в перекладі на українську мову» (далі Ухвала суду).

24.09.2024 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, у якій просив долучити до матеріалів справи засвідчені копії документів, які складені іноземною мовою, в перекладі на українську мову.

12.02.2025 ТОВ подало до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив суд ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Митниці на користь ТОВ витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 55670 грн.

За змістом приписів частини першої статті 132 КАС, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС до витрат, пов`язаних з розглядом справи,

належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 137 КАС, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Згідно з частиною першою статті 138 КАС, розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з частинами першою, сьомою, дев`ятою статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На виконання вимог частини п`ятої статті 137 КАС позивач до суду надав наступні документи, які підтверджують розмір витрат на залучення перекладача:

акт приймання- передачі наданих послуг від 27.09.2024 № 27/09/2024-01, рахунок на оплату від 17.09.2024 № 16, рахунок на оплату 19.09.2024 № 17, рахунок на оплату 23.09.2024 № 18, рахунок на оплату від 25.09.2024 № 20, платіжну інструкцію від 18.09.2024 № 1223, платіжну інструкцію 20.09.2024 № 1236, платіжну інструкцію 24.09.2024 № 1255, платіжну інструкцію 26.09.2024 № 1270. Ці документи підтверджують понесені позивачем судові витрати в розмірі 55670 грн, доводять, що згідно з основним договором з приватним нотаріусом Пастернаком М. М., останнім було надано ТОВ послуги правового і технічного характеру та засвідчення справжності підпису, включаючи переклад конкретних документів, назви яких зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг.

Мотивуючи Ухвалу, суд послався на статтю 254 МК та зазначив, що витрати позивача на переклад документів на українську мову та нотаріальне посвідчення тексту перекладу, фактично зумовлені виконанням позивачем вимог митних формальностей, а тому не можуть вважатись судовими витратами, які пов`язані із розглядом даної справи.

Разом з тим, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 березня 2020 року у справі №160/7049/19, посилання на положення статті 254 МК, не може враховуватися при вирішенні даного питання з огляду на правове регулювання та навантаження норми цієї статті, зокрема, її положення регулюють правовідносини під час здійснення митного оформлення товарів, а також надають право декларантам надавати документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. При цьому, митні органи можуть вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. І у такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Однак спірним питанням у справі не є мова документів, які подавались позивачем митному органу під час митного оформлення. Переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені заявником витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

У цій справі переклад документів на українську мову здійснювався позивачем-апелянтом після звернення до суду за захистом свого порушеного права та на вимогу суду, викладену в Ухвалі.

З огляду на це, мотивація суду першої інстанції в частині вищезазначеного та посилання на статтю 254 МК не видається релевантною у даній ситуації. А відтак не є належним обґрунтуванням прийнятого судового рішення.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З огляду на таку позицію, апеляційний суд звертає увагу на те, що в Ухвалі судом перед позивачем ставилася вимога про необхідність офіційного перекладу доданих до позовної заяви документів, що викладені іноземною мовою. Відтак вимагався лише переклад, без нотаріального посвідчення справжності підпису перекладача.

Звідси, апеляційний суд дійшов висновку, що витрати ТОВ, які зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2024 №27/09/2024-01 в частині засвідчення справжності підпису в сумі 16380 грн, не слід розглядати як такі, що були необхідними, неминучими і мали певний вплив на результат розгляду справи.

Таким чином, в частині стягнення з відповідача судових витрат на переклад в розмірі 16380 грн необхідно відмовити та задовольнити стягнення таких витрат на суму 39290 грн, тобто щодо перекладу документів на українську мову, як це визначено судом в Ухвалі.

Враховуючи вищезазначене, ухвала суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення є безпідставною та необґрунтованою, таку заяву необхідно задовольнити частково, з огляду на наведені висновки та обставини.

Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці від 26.03.2024 №UA209000/2024/000148/2 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити постанову, якою позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 26.03.2024 №UA209000/2024/000148/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» () судовий збір в сумі 3028 гривень.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» () судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3633,60 гривень.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2024 року скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» () судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 39290 гривень.

В задоволені решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич