Справа № 280/150/25
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2025 року м. Дніпросправа № 280/150/25
(суддя Богатинський Б.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №280/150/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 січня 2025 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 , із зарахуванням до загального страхового стажу періоду роботи з 01.09.1998 по 01.10.1999, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком 2021-2023 рр. відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , із зарахуванням до загального страхового стажу періоду роботи з 01.09.1998 по 01.10.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком 2021-2023 рр. відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 20.09.2024.

Позов обґрунтовано тим, що позивач отримував пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262 XII, а з 20.09.2024 року перейшов на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), а тому відповідач має застосувати до розрахунку призначеної позивачу пенсії показник середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком 2021-2023 роки. Також, позивач зазначає про безпідставність не зарахування до його страхового стажу періоду роботи з 01.09.1998 по 01.10.1999.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем протиправно при призначенні позивачу пенсії за віком застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015, 2016 роки, при обчисленні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (тобто за 2021-2023 роки), оскільки за призначенням пенсії за віком відповідно до норм вказаного Закону позивач звернувся вперше у 2024 році. Також, суд першої інстанції зазначив про те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022, 2023 роки не може бути застосований до пенсії позивача, оскільки відповідно до заяви позивача від 20.09.2024 йому проведено перерахунок пенсії за нормами ч. 3 статті 45 Закону №1058, а не первинне призначення пенсії. Позивачу було первинно призначено пенсію в 1996 році.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, та з 01.04.1996 йому призначено пенсію відповідно до Закону №2262-XII.

З 20.09.2024 позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за з роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за 2014-2016 роки (а.с.14).

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 06.12.2024, в якій просив здійснити перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за з роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2021-2023 роки (13559,41 грн).

Листом від 16.12.2024 № 21552-21443/К-02/8-0800/24 відповідач повідомив, що у відповідності до норм статті 45 Закону №1058-IV при переведені з пенсії за вислугу років на пенсію за віком при обчисленні розміру пенсії застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки. Підстави для застосування показника середньої заробітної плати за 2021¬2023 роки при переведені на інший вид пенсії відсутні, оскільки зазначений показник застосовується у 2024 році для осіб, які звернулися за призначенням пенсії вперше (а.с.14).

06.12.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу період з 01.09.1998 по 01.10.1999 по посаді директора малого підприємства «СТАРТ-І» (запис 10-11 стор. 8-9 трудової книжки НОМЕР_1 ) (а.с.11).

Листом від 13.12.2024 № 21503-21446/К-02/8-0800/24 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 дата заповнення 11.09.1996, період роботи з 01.09.1998 по 01.10.1999 на малому підприємстві «Старт-І», не зараховано, оскільки записи внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162 та від 29.07.1993 рр. № 58 (а.с.12).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком 2021-2023 роки та правомірність відмови у зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи періоду з 01.09.1998 по 01.10.1999 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

У постанові від 10.07.2018 (справа № 520/6808/17) Верховний Суд зазначив, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У справі, що розглядається в 1996 році позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше 20.09.2024 року.

Таким чином, беручи до уваги зазначені вище висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає, що в цьому випадку при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2024 році має застосовуватися середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, тобто за 2021, 2022, 2023 роки.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що пенсія за вислугу років і пенсія за віком передбачені різними законами і за своєю природою є різними пенсіями, а тому призначення пенсії за віком особі, яка до того отримувала пенсію за вислугу років, не відповідає передбаченому ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV поняттю переведення на інший вид пенсії.

Зважаючи на те, що позивач 20.09.2024 року звернувся вперше за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу повинна бути призначена така пенсія із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме за 2021, 2022, 2023 роки.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.09.1998 по 01.10.1999 на малому підприємстві «Старт-І» суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з записів №10 та №11 трудової книжки позивача НОМЕР_1 дата заповнення 11.09.1996 (записи) 01.09.1998 року позивача прийнято на посаду директора малого підприємства «Старт-І», та 01.10.1999 року звільнено за власним бажанням (а.с.21).

Зазначені записи трудової книжки відповідають хронологічному порядку записів трудової книжки НОМЕР_1 , містять посилання на відповідні накази та скріплені печаткою малого підприємства «Старт-І».

У своєму листі від 13.12.2024 № 21503-21446/К-02/8-0800/24 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 дата заповнення 11.09.1996, період роботи з 01.09.1998 по 01.10.1999 на малому підприємстві «Старт-І», не зараховано, оскільки записи внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162 та від 29.07.1993 рр. № 58, проте відповідач не зазначає в чому полягає порушення таких записів, що свідчить про формальний підхід відповідача з вирішення цього питання.

Зважаючи на те, що записи « 10 та №11 трудової книжки відповідають хронологічному порядку записів трудової книжки НОМЕР_1 , містять посилання на відповідні накази та скріплені печаткою малого підприємства «Старт-І», при цьому відповідач не зазначає в чому полягає порушення заповнення роботодавцем цих відомостей, колегія суддів вважає, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у зарахуванні зазначених періодів роботи до страхового стажу роботи позивача.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №280/150/25 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов