Справа № 320/36513/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Київ справа №320/36513/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про ЗДПС" через неврахування до трудового стажу періодів роботи позивача з 20.11.1990 по 04.01.1993, з 17.07.1998 по 28.07.2000, та відповідно зобов`язання відповідача врахувати наведені періоди роботи і призначити позивачу пенсію за віком з 04.02.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та всіма необхідними документами, проте відповідач відмовив у призначенні пенсії з причин не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача у зв`язку з недоліками записів трудової книжки. Позивач вважає рішення відповідача протиправним і такими, що підлягає скасуванню, адже порушує його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки поданих позивачем документів недостатньо для підтвердження спірного стажу для подальшого його зарахування та призначення пенсії за віком.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.02.2022 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду зазначеної заяви відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.02.2022 №2600-0213-8/33063, яке мотивовано посиланням на відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

Так, зокрема, до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 20.11.1990 по 04.01.1993, з 17.07.1998 по 28.07.2000 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки:

- у першому випадку відсутній наказ про звільнення з роботи у трудовій книжці;

- у другому відсутній підпис відповідальної особи у трудовій книжці.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії та вказаними діями щодо штучного зменшення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Згідно зі статтею 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком виповнилось 60 років, що відповідачем не заперечується та підтверджується змістом спірного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо трудовій книжці не зазначені певні відомості, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Слід зазначити, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Пунктом 2.4 Інструкції №58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Аналізуючи зазначені положення Інструкції №58, суд дійшов висновку щодо того, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" №301 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність

Як свідчать матеріали справи записи трудової книжки № НОМЕР_2 не містять виправлень, однак за твердженнями відповідачів внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Так позивачу не зараховано період роботи з 20.11.1990 по 04.01.1993 до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи у трудовій книжці щодо цього періоду, а також з 17.07.1998 по 28.07.2000 до страхового стажу позивача, оскільки відсутній підпис відповідальної особи у трудовій книжці.

Тобто, підставою для відмови відповідачем зарахувати спірний період слугував факт порушенням посадовими особами підприємства визначених норм законодавства під час заповнення трудової книжки позивачки.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд зважає на наступне.

Статтею 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відтак, на переконання суду, відповідальність за допущені помилки посадовою особою підприємства, під час складення документації на підтвердження пільгового стажу позивача, а саме: відсутність деяких підписів посадових осіб, відсутність наказу про звільнення з роботи у трудовій книжці, покладено саме на роботодавця, а тому позивач не несе відповідальності за складення таких документів.

При цьому, суд зазначає, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які ведуть облік трудового стажу своїх працівників і відповідно зберігають всю інформацію щодо проходження трудової діяльності на підприємстві, установі чи організації, видають необхідні довідки, відповідно до положень порядку № 637.

Відповідно, не можна вважати формальні неточності, викладені у трудовій книжці, підставою для не призначення пенсії за вислугу років позивачу.

Крім того, слід врахувати, що позивач не може відповідача за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. Вказані помилки уповноважених посадових осіб підприємства, на якому у оскаржуваний період працював позивач не можуть позбавити його права на належний соціальний захист.

Отже, суд вважає, що надані позивачем до заяви про призначення пенсії за вислугу років документи (копія трудової книжки) підтверджують необхідні відомості про характер виконуваних ним робіт на посаді, зайняття якої передбачає призначення пільгової пенсії, а тому відповідач мав належним чином перевірити подані позивачем документи та прийняти відповідне рішення.

Водночас, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, згідно якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано позивачу до страхового стажу період її роботи з 20.11.1990 по 04.01.1993 на посаді замісника директора малого виробничого підприємства "Асхон", та з 17.07.1998 по 28.07.2000 на посаді менеджера ЗАТ «Прометей».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що відповідач, не зарахувавши спірні періоди до стажу страхового позивачки, що дає право на призначення пенсії за віком, не дотримався вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку №637, такі дії, оформлені спірним рішенням, не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу періодів роботи позивача з 20.11.1990 по 04.01.1993, з 17.07.1998 по 28.07.2000 - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд зауважує на тому, що належним та достатнім способом захисту буде зобов`язання відповідача зарахувати зазначені періоди роботи до страхового стажу позивача з повторним розглядом її заяви від 04.02.2022 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Варто зазначити, що зобов`язання відповідача здійснити повторний розгляд пояснюється тим, що спірні періоди ще не зараховані до трудового (страхового) стажу позивачки, при тому, що Пенсійний фонд є єдиним органом, який призначає пенсії та здійснює підготовку документів для її виплати, тобто вирішення питання призначення та виплату пенсії є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини у справі, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Згідно з вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві код в , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) про відмову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у призначенні пенсії за віком від 23.02.2022 за №2600-0213-8/33063.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві код в , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, період роботи, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , у тому числі: з 20.11.1990 по 04.01.1993, 17.07.1998 по 28.07.2000,

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві код в , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 04.02.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

5. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві код в , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.