Справа № 400/8095/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8095/24

Головуючий в 1 інстанції: Дерев`янко Л.Л.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 22.10.2024

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.03.2024 №45 про відмову у призначенні їй пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до її страхового стажу період проходження військової служби з 01.01.1992 по 17.07.1993 та період догляду за дитиною з 30.05.1995 по 30.05.1998, та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати подання заяви, а саме з 14.03.2024.

В обґрунтування позову зазначено, що досягнувши 60 річного віку, позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою для призначення пенсії за віком. Однак, рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області їй відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 31 рік, який дає право на призначення такого виду пенсії. При цьому пенсійним органом не зараховано до трудового стажу період проходження військової служби в Казахстані з 01.01.1992 по 17.07.1993 та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 30.05.1995 по 30.05.1998, що є протиправним.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 21.03.2024 №45 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби з 01.01.1992 по 17.07.1993 та період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею 3-річного віку; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.03.2024 про призначення пенсії за віком; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком, оскільки дії такого характеру можуть мати ознаки втручання у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає щодо правомірності рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України №1058-IV з підстав відсутності необхідного страхового стажу 31 рік (на момент звернення із заявою про призначення пенсії стаж становив 29 років 02 місяці 18 днів). На думку апелянта, неможливо зарахувати до страхового стажу позивачки період проходження військової служби в Казахстані з 01.01.1992 по 17.07.1993 з огляду на те, що Україна з 19.06.2023 припинила дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та наразі відсутня угода у галузі пенсійного забезпечення з ОСОБА_2 . Також, як вказує апелянт, період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 30.05.1995 по 30.05.1998 не підлягає зарахуванню до стажу, оскільки неможливо ідентифікувати печатку на свідоцтві про народження дитини НОМЕР_1 від 02.06.1995.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21.03.2024 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №45 про відмову у призначені пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 31 рік, оскільки стаж роботи позивачки складає 29 років 02 місяці 18 днів.

Також, за результатом розгляду документів, доданих до заяви, пенсійний орган у рішенні вказав, що до страхового стажу не зараховано: період служби з 01.01.1992 по 17.07.1993, оскільки Україна з 19.06.2023 припинила дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та на сьогодні відсутня угода у галузі пенсійного забезпечення з ОСОБА_2 ; період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки неможливо ідентифікувати печатку на свідоцтві про народження дитини НОМЕР_1 від 02.06.1995. /а.с.24 з.б./

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

За змістом ч.1 ст. 26 Закону України №1058- IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсійним органом зараховано загальний страховий стаж позивачки - 29 років 02 місяці 18 днів.

Однак, відповідачем не зараховано до загального страхового стажу період військової служби з 01.01.1992 по 17.07.1993 на території Казахстану, який підтверджений записами трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1986 та військовим квитком НОМЕР_3 . /а.с.11, 16-20/

В свою чергу, підставою для відмови у зарахуванні відповідного стажу, з огляду на позицію пенсійного органу, слугувало те, що Україна з 19.06.2023 припинила дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та на сьогодні відсутня угода у галузі пенсійного забезпечення з Казахстаном.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами управління з огляду на наступне.

Так, одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Казахстан (надалі Угода).

Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно зі ст.11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до ст.13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 №1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до п.11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 в м.Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 (опубліковане у Офіційному віснику України 10.01.2023) підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що на час проходження позивачкою військової служби на території Казахстану, Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані пенсійним органом та, як наслідок, необґрунтовано не зараховано до страхового стажу позивачки період проходження військової служби з 01.01.1992 по 17.07.1993 на території Казахстану.

Стосовно незарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 30.05.1995 по 30.05.1998 колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом «ж» вказаної норми встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Питання зарахування до стажу роботи відпустки по догляду за дитиною регулюють положення ст.181 КЗпП України, зокрема, ч.2 вказаної статті визначено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

У пункті 11 Порядку №637 зазначено про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

За аналізом наведених положень можна дійти висновку, що час догляду за дитиною у період до 01.01.2004 зараховується до страхового стажу непрацюючій матері до досягнення дитиною 3-річного віку чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 02.06.1995, виданого міськвідділом РАЦС м. Кустанай, позивачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.25/

Разом з тим, трудова книжка НОМЕР_2 від 25.07.1986 не містить записів, що позивачка працювала у період з 30.05.1995 по 30.05.1998.

ГУ ПФУ у Дніпропетровській області відмовило у зарахуванні до стажу позивачки період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з підстав неможливості ідентифікації печатки на свідоцтві про народженні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання, оскільки відомості про дату і місце народження доньки позивачки підтверджується паспортом серії НОМЕР_4 , виданим Южноукраїнським МВУМВС України в Миколаївській області 30.09.2011, при цьому факт видачі паспорта громадянина України підтверджує, що при оформленні паспорта, державним органам України вже була перевірена відповідність свідоцтва про народження ОСОБА_3 вимогам законодавства України.

Отже, пенсійний орган відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку у період з 30.05.1995 по 30.05.1998 без будь-якого правового підґрунтя.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 21.03.2024 №45 та наявності підстав для його скасування.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв