Справа № 363/2324/25
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

17.06.25 363/2324/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , що подана представником позивача адвокатом Лисохмарою Н.І. до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

01.05.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лисохмара Н.І. звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила поновити процесуальний строк на оскарження, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за №306 від 04.04.2025 року по справі про адміністративне правопорушення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП.

Так, в обґрунтування позовних вимог адвокатом зазначено, що 06.03.2025 року позивач був затриманий співробітниками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області та примусово доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому протоколу затримання уповноваженими особами складено не було. Під час спілкування з представниками відповідача позивачу було повідомлено, що він в цей день, в примусовому порядку буде проходити військово-лікарську комісію та змушений буде підписати, до отримання результатів ВЛК, повістку на відправку до ВЧ НОМЕР_1 . Так, 06.03.2025 року позивачем, під наглядом представника відповідача було пройдено військово-лікарську комісію за 2 години, але довідка ВЛК була складена лише 10.03.2025 року. 06.03.2025 року представниками адміністративного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол за №306 про адміністративне правопорушення від 06.03.2025 року та було повідомлено ОСОБА_1 про те, що за невиконання ним вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», передбачена відповідальність ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та призначено розгляд справи про адміністративне правопорушення на 09 год. 00 хв. 12.03.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 з протоколом був не згідний, про що було зазначено в самому протоколі. Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, через канцелярію ІНФОРМАЦІЯ_4 були подані відповідні пояснення від 10.03.2025 року, в яких зазначалось про те, що ОСОБА_1 на початку повномасштабного вторгнення, а саме з квітня 2022 року записався до лав добровольчого батальйону ІНФОРМАЦІЯ_5 , який і передав дані про його контактний номер телефону, місце проживання та місцезнаходження до ІНФОРМАЦІЯ_4 . На початку липня місяця був телефонний дзвінок (оповіщення про виклик) від ІНФОРМАЦІЯ_4 про необхідність з`явитись та виконати свій обов`язок військовозобов`язаного. ОСОБА_1 з`явився та був направлений на лікарську комісію, з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби військовозобов`язаних. 13.06.2022 року ВЛК ОСОБА_1 було визнано обмежено придатним до військової служби на підставі ст. 47 «б» графи ІІ наказу МОУ за №402. Також, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 17.03.2023 року було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного за №2/4/3976. Отже, під час отримання тимчасового посвідчення в березні 2023 року ОСОБА_1 надав до ІНФОРМАЦІЯ_4 всі свої актуальні дані, в тому числі номер телефону та адресу перебування (проживання, місця знаходження) електронну адресу, які не змінювались по сьогоднішній день, навпаки ще через Резерв+ ОСОБА_1 уточнив свої дані 27.07.2024 року.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 , у разі наявності будь-якої необхідності отримати додаткові дані, які могли вважатись такими, що не відповідають дійсності від березня 2023 року, окрім Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, актуальні дані в якому були наявні про ОСОБА_1 мав змогу отримати дані з інших відкритих реєстрів. Такий обов`язок, щодо актуалізації Реєстру покладений саме на ІНФОРМАЦІЯ_4 та передбачений Положенням, як прямі функції та завдання. Також, підсумовуючи весь період від початку повномасштабного вторгнення актуальні дані про ОСОБА_1 кожного року (в 2022 рік ВЛК; 2023 рік видача тимчасового посвідчення військовозобов`язаного; 2024 рік оновлення даних через Резерв+; 2025 рік ВЛК 06.03.2025 року) оновлювалися тим чи іншим способом у ІНФОРМАЦІЯ_4 , незважаючи на відкриті державні реєстри. Позивач вважає, винесену відповідачем постанову неправомірною та такою, що прийнята з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже, не підтверджує наявність адміністративного правопорушення. Поведінка посадової особи адміністративного відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 не припустима, відбулось тотальне порушення чинного законодавства України (в тому числі і порушення всіх процесуальних строків щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення) та прав представника позивача - Лисохмари Н.І. та самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, крім того, на адвоката Лисохмару Н.І. відбувався тиск, шляхом не допущення її до виконання своїх обов`язків, визначених Договором про надання правничої допомоги від 28.12.2024 року та нотаріально засвідченою довіреністю за №522 від 10.03.2025 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.05.2025 року відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення за результатами розгляду якої було винесено постанову від 04.04.2025 року за №306 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;

Витребувані матеріали надійшли до суду 29.05.2025 року.

29.05.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що за інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів - ОСОБА_1 оновив свої персональні дані 27.07.2025 року, коли встановлений ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 60-ти денний строку для оновлення таких закінчився 16.07.2025 року. Отже ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним під час дії особливого періоду, не уточнив свої облікові дані у передбачений законодавством строк, внаслідок чого його було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Доводи адвоката Лисохмари Н.І. про те, що її не допустили на розгляд справи про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки згідно книги відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 - 04.04.2025 року адвокат ОСОБА_3 взагалі не прибула до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову.

17.06.2025 року від представника позивача адвоката Лисохмари Н.І. до суду спрямована відповідь на відзив відповідача та додаткові пояснення, в яких остання зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 не було повідомлено ані позивача, ані його представника про дату та час розгляду адміністративної справи. При цьому, у разі повідомлення відповідачем про дату та час розгляду адміністративної справи представником ОСОБА_1 адвокатом Лисохмарою Н.І. було б скеровано відповідачу клопотання про відкладення такого розгляду, у зв`язку зі станом її здоров`я, але вона не мала можливості скористатися таким правом, через відсутність будь-якої комунікації з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . В той же час, представник позивача просила суд звернути увагу на те, що комунікація з її сторони до представників адміністративного відділу завжди велась, зокрема вона з`явилась на розгляд справи 12.03.2025 року та просила проводити такий в її присутності, надала всі свої контактні дані, однак працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 було проігноровано зазначене.

Крім того, при винесені оскаржуваної постанови не були враховані надані представником позивача пояснення до протоколу, які містились в матеріалах справи, що на думку представника позивача є ознаками свавілля та ігнорування закону зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, позивач наразі ніде не працює, у зв`язку з чим не має можливості на оплату штрафу, про що було повідомлено працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 під час складання протоколу. Також, представник позивача просила суд врахувати факт вчинення перешкоди у здійсненні адвокатської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_6 , чим порушено ч. 1 ст. 397 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасники справи мають право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивача 17.06.2025 року надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, поважності причин неявки не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності усі надані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 має тимчасове посвідчення військовозобов`язаного за № НОМЕР_2 , має військове звання солдат, військово-облікова спеціальність 956647А. З вказаного тимчасового посвідчення вбачається, що ОСОБА_1 15.07.2022 року визнаний обмежено-придатним до військової служби на підставі гр. ІІ ст. 47 «б» (а.с. 87).

Згідно пенсійного посвідчення за № НОМЕР_3 - ОСОБА_4 є інвалідом війни 2 групи довічно (а.с. 59).

06.03.2025 року начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення за №306, яким встановлено, що 06.03.2025 року о 15 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув ОСОБА_1 , який будучи військовозобов`язаним, під час проведення мобілізації в особливий період, не виконав вимоги ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і протягом 60-ти днів, з дня набрання чинності Указом президента України «Про оголошення мобілізації», не уточнив свої персональні дані, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 91). У вказаному протоколі ОСОБА_1 зазначив, що з протоколом не згоден та повідомлений про те, що розгляд справи відбудеться 12.03.2025 року о 09 год.

10.03.2025 року адвокатом Лисохмарою Н.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано до канцелярій ІНФОРМАЦІЯ_3 письмові пояснення, які зареєстровані 10.03.2025 року о 09 год. 29 хв. вх. За №3506 (а.с. 14-21, 97-101). Так, у вказаних поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 на початку повномасштабного вторгнення, а саме з квітня 2022 року записався до лав добровольчого батальйону ІНФОРМАЦІЯ_5 , який і передав дані про його контактний номер телефону, місце проживання та місцезнаходження ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . На початку липня місяця був телефонний дзвінок (оповіщення про виклик) від ІНФОРМАЦІЯ_4 про необхідність з`явитись та виконати свій обов`язок військовозобов`язаного. ОСОБА_1 з`явився та був направлений на лікарську комісію, з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби військовозобов`язаних. 13.06.2022 року ВЛК ОСОБА_1 було визнано обмежено придатним до військової служби на підставі ст. 47 «б» графи ІІ наказу МОУ за №402. Також, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 17.03.2023 року було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного за №2/4/3976. Отже, під час отримання тимчасового посвідчення в березні 2023 року ОСОБА_1 надав до ІНФОРМАЦІЯ_4 всі свої актуальні дані,

в тому числі номер телефону та адресу перебування (проживання, місця знаходження) електронну адресу, які не змінювались.

Суд звертає увагу на те, що твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 перебував в лавах добровольчого батальйону ІНФОРМАЦІЯ_5 не підтверджене жодним доказом.

Як вбачається з витягу з реєстру «Оберіг» ОСОБА_1 оновив свої дані, тип звірки звірка контактних даних, 25.07.2024 року (а.с. 92, на звороті).

Представник позивача, також зазначила, що 12.03.2025 року (день на коли призначено розгляд справи про адміністративне правопорушення) вона прибула до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак до розгляду справи її не допустили, внаслідок чого вона подала до канцелярії заяву вх. №Л-150 від 12.03.2025 року, в якій просила розгляд справи проводити в її присутності (а.с. 24, 94).

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 за №306 від 04.04.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 17 000 грн. (а.с. 25-26, 93-94(на звороті)).

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 06.03.2025 року близько 15 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, під час проведення мобілізації в особливий періоду, протягом 60-ти днів, з дня набрання чинності Указом президента України «Про оголошення мобілізації», затвердженим Верховною Радою України, не уточнив свої облікові дані. Останній день вказаного 60-денного строку для уточнення облікових даних припадав на 16.07.2024 року, однак ОСОБА_1 не надав доказів уточнення ним облікових даних у визначений законом строк. Отже, ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, тобто особою, на яку поширюються вимоги ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії особливого періоду не уточнив свої дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у ТЦК та СП за місцем свого перебування або знаходження з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року на виконання абз. 6 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Також, в постанові зазначено, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом телефонного зв`язку, але у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився. За даними Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 оновив свої дані після закінчення встановленого строку.

Вказану постанову представник позивача вважає неправомірною та такою, що прийнята з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже, не підтверджує наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України - предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню,

якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 3 ст. 288 КУпАП передбачено, що оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до п.п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як визначено ст. 235 КУпАП - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Згідно зі ст. 8 КУпАП - особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і війські службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а так правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Абзацом 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку мобілізацію» передбачено, що військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затверджені Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центр надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектуванні соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Абзацом 3 п. 10-1 ч. 1 Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників,. військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ за №1487 від 30.12.2022 року, передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану повинні уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

В преамбулі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі за №3633-ІХ) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Метою прийняття Закону за №3633-ІХ було удосконалення процедур мобілізації, питань проходження військової служби, а також функціонування військових формувань, у тому числі тих, на яких покладені мобілізаційні функції.

Введення Законом за №3633-ІХ обов`язку щодо оновлення кожним військовозобов`язаним своїх персональних даних протягом 60 днів з дня набрання чинності цим законом, мало на меті удосконалення та, в першу чергу, полегшення роботи Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (далі ТЦК), на які покладено функції, зокрема, з обліку військовозобов`язаних, проведення їх медичних оглядів та призову на військову службу. Самостійне оновлення військовозобов`язаним своїх персональних даних забезпечує ефективне функціонування системи військового обліку та значно економить дорогоцінний час працівників ТЦК, який останні змушенні витрачати на розшук військовозобов`язаних, уточнення їх даних, замість того, щоб витрачати зусилля на виконання інших функцій покликаних забезпечити ефективну обороноздатність держави.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані,

резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. Отже, враховуючи вимоги зазначеного абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абз. 2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Частина 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює обов`язок для всіх громадян України, які перебувають на військовому обліку, у тому числі призовників, військовозобов`язаних і резервістів, повідомляти органи ведення військового обліку про зміну облікових даних. Тобто цей обов`язок є загальним та стосується усіх громадян, які підлягають військовому обліку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: - уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (абзац 2); - виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством (абзац 6).

Частина 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в редакції Закону за №3633-IX від 11.04.2024 року, який набув чинності 18.05.2024 року.

Відповідно до ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року за №1487 (далі - Порядок), який набрав чинності 05.01.2023 року.

Відповідно до п. 4 Порядку - завданнями військового обліку є, зокрема, своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів; забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку; забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.

При цьому, військовозобов`язаним було забезпечено можливість використання кількох варіантів оновлення своїх персональних даних на вибір, у тому числі і через електронний кабінет, що взагалі не потребує відвідання державних установ.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, в особливий період.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених, наявних у справі доказів, що протокол про адміністративне правопорушення за №306 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 06.03.2025 року та постанова за №306 від 04.04.2025 року відповідають вимогам законодавства, оскільки містять всі елементи, що повинні міститися в протоколі та постанові, відповідно до вимог ст. 256, ст. 283 КУпАП.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, не оновив свої персональні дані військовозобов`язаного до 16.07.2024 року, як це було визначено вказаними вище нормативними актами жодним з передбачених законом способів. При цьому, у позовній заяві представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 оновив свої дані 27.07.2024 року, тобто після спливу встановленого законом строку.

Що стосується посилання представника позивача, на примітку ст. 210 КУпАП, то такі на переконання суду є неспроможними з огляду на таке.

Так, приміткою у ст. 210 КУпАП визначено, що положення ст. ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, примітка до ст. 210 КУпАП не може бути застосована в даному випадку, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

При цьому суд звертає увагу, що жодна з вищезазначених баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання позивача, номери його засобів зв`язку, а також адреси електронної пошти, тощо.

Позивач проігнорував виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, жодним із визначених способів уточнення своїх персональних даних не скористався, порушив правила військового обліку і вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу.

Будь яких доказів того, що позивач намагався уточнити такі дані у встановлений законом строк до 16.07.2024 року позивачем та його представником не надано.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2024 року за №2102-IX, в Україні з 24.02.2024 року введено воєнний стан, який діє по теперішній час.

Захист Вітчизни є обов`язком кожного громадянина України і такий обов`язок не зводиться лише виключно до вступу на військову службу або іншої участі у військових формуваннях. Такий захист може проявлятися і в інших формах, як то фінансова допомога, волонтерська діяльність, допомога за професійним профілем або шляхом надання будь-яких послуг тощо. Найменше, що може вчинити кожен громадянин України,

це неухильне дотримання чинного законодавства, яке приймається з метою регулювання питань мобілізації, проходження військової служби та інших питань, покликаних забезпечити ефективне функціонування державних інституцій, які здійснюють захист суверенітету України.

За таких обставин, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. В свою чергу позивачем та/або його представником не надано належних доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи наявні факти порушення, інші доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доведені факти порушення переважують наведені аргументи.

За Конституцією України «в Україні визнається і діє принцип верховенства права» (ч. 1 ст. 8); «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер» (ч. 2 ст. 61).

Важливим складником правовладдя (верховенства права) є принцип співмірності.

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип домірності застосовують, зокрема, й під час визначення відповідності заходу юридичної відповідальності, що його покладають на особу, характеру та змісту вчиненого нею правопорушення. Тому реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності (п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.11.2023 року за № 9-р(ІІ)/2023).

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч. 2 ст. 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (абз. 1 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року за №23-рп/2010).

Конституційний Суд України також зазначив, що принцип індивідуалізації у процедурі притягнення особи до юридичної відповідальності має бути додержаний під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності з обов`язковим урахуванням змісту та характеристики вчиненої протиправної дії або бездіяльності, виду та/ форми вини правопорушника, його майнового стану, факту відшкодування завданої правопорушенням шкоди, інших значущих обставин (абз. 5 підп. 4.6 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.11.2023 року за № 9-р(ІІ)/2023).

З огляду на вказане суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі ст. 210-1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання, з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Беручи до уваги надання ч. 3 ст. 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , як посадова особа уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права, оскільки інше не виключає необмеженості трактування норми у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

У постанові, що оскаржується, щодо позивача застосоване адміністративне стягнення - штраф у мінімальному розмірі, тому суд вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , як суб`єкт накладання адміністративного стягнення, дотримався принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та співмірності. За висновком суду штраф у розмірі 17 000 грн., що є мінімальним можливим відповідно до санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,

є співмірним заходом адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що уповноважена особа суб`єкта владних повноважень, притягуючи позивача до відповідальності за вчинене адміністративного правопорушення, діяв на підставі та в межах вимог чинного законодавства.

Разом з цим, відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі за №676/752/17, від 21.03.2019 року у справі за №489/1004/17, від 30.01.2020 року у справі за №308/12552/16-а та у справі за №482/9/17 та від 06.02.2020 року у справі за №205/7145/16-а.

Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі за №522/20755/16-а, від 30.09.2019 року у справі за №591/2794/17, від 06.02.2020 року у справі за №05/7145/16-а, від 21.05.2020 року у справі за №286/4145/15-а, від 31.03.2021 року у справі за №676/752/17 та від 25.05.2022 року у справі за №465/5145/16-а.

Із матеріалів справи вбачається, що повідомлення про розгляд справи особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення не надіслане. Доказів про те, що позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (04.04.2025 року), зокрема, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач не надав.

Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про дату, час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Таким чином, судом встановлено, що уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 не було повідомлено про день, час та місце розгляду справи позивача та/або представника позивача, яка в свою чергу, просила проводити розгляд справи в її присутності. Водночас, під час судового розгляду встановлено наявність в діях позивача порушення ним вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.03.2023 року по справі за №400/4409/21, де зазначено, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства. Основними правилами (підходами) до відмежування формалізму від надмірного формалізму, крім іншого, є: 1) суть, за загальним правилом, переважає над формою; 2) процедурні порушення суб`єкта владних повноважень, рішення (дії, бездіяльність) якого оцінюються судом, не можуть легалізувати сутнісні порушення суб`єкта приватного права (порушення з боку одного суб`єкта не можуть легалізувати порушення з боку іншого суб`єкта); 3) процедура вторинна, якщо рішення суб`єкта владних повноважень: відповідає визначеним законом завданням (функціям) такого суб`єкта; має легітимну ціль; законодавство не містить імперативних заборон або наслідків недотримання таких процедур.

На внутрішнє переконання суду, в даному випадку рішення суб`єкта владних повноважень спрямовано на захист суспільних інтересів по виконанню громадянами України конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, відповідає визначеним законом завданням (функціям) такого суб`єкта; має легітимну ціль. Проте, суд погоджується з доводами представника позивача, які відповідачем не спростовані, щодо порушення встановленої процедури розгляду такої категорії справи, а саме порядку повідомлення позивача та/або представника позивача про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи встановлені судом обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, рішення відповідача скасуванню, а справа необхідно надіслати на новий розгляд.

На підставі ст. ст. 19, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 7, 9, 14, 23, 24, 27, 210 ч.3, 235, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 280, 283, 287-289, 291 КУпАП та керуючись ст. ст. 5, 20, 72, 77, 79, 139, 159, 162, 165, 194, 229, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 286, 293 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову за №306 по справі про адміністративне правопорушення від 04.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України скасувати і надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт за № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 , юридична адреса: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя: О.П. Дьоміна