Справа № 620/12455/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Рішенням суду від 22.04.2025 адміністративний позов задоволено повністю, зокрема, зобов`язано Департамент з питань виконання кримінальних покарань підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 та 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та 01.01.2023 відповідно, на відповідний коефіцієнт згідно з додатками 1, 8, 14 до Постанови №704, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, розрахованих із розмірів посадового окладу і окладу за військове (спеціальне) звання станом на 01.01.2021 та 01.01.2023, відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №704, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2021 та 01.02.2023.

12.03.2025 до суду від представника позивача надійшла заява в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, про встановлення судового контролю та подання звіту про виконання судового рішення від 29.11.2024 у справі №620/12455/24.

Ухвалою суду від 25.03.2025 зобов`язано Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України протягом 15- ти днів дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 у справі №620/12455/24.

Звіт про виконання судового рішення надійшов до суду 17.04.2025.

За результатами розгляду вказаного звіту, ухвалою суду від 22.04.2025, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань судом встановлено новий 10 денний строк для подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 у справі №620/12455/24.

Як вбачається з довідки про доставку електронного листа, копію ухвали від 22.04.2025 Департамент отримав в електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС 24.04.2025.

Водночас, станом на 23.05.2025, звіт до суду не подано.

23.05.2025 ухвалою суду зобов`язано Департамент з питання виконання кримінальних покарань надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали в електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС, інформацію про керівника Департаменту: прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові, адреса місця проживання чи перебування, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті).

02.06.2025 від Департаменту надійшла заява до якої надано підтвердження направлення звіту заявнику, вимоги ухвали суду від 23.05.2025 не виконано.

Розглянувши звіт від 17.04.2025, суд зазначає наступне.

Відповідно до наданих відповідачем довідок станом на 01.01.2021 та 01.01.2023, останні видано з урахуванням середніх відсотків, розрахованих виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01.01.2018, з урахуванням листа Міністерства юстиції України від 11.05.2023 №58665/16.3.2/32-23.

Натомість рішенням суду у даній справі зобов`язано Департамент з питань виконання кримінальних покарань підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 та 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та 01.01.2023 відповідно, на відповідний коефіцієнт згідно з додатками 1, 8, 14 до Постанови №704, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, розрахованих із розмірів посадового окладу і окладу за військове (спеціальне) звання станом на 01.01.2021 та 01.01.2023, відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №704.

Отже, рішення суду Департаментом не виконано, що є підставою для відмови у прийнятті звіту від 17.04.2025 відповідно до частини другої статті 382-3 КАС України.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Подібні за змістом приписи містяться і у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Як визначено статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013, № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також у рішенні від 26 червня 2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частини 1 та 2 статті 55, частини 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання судового рішення, має розцінюватися сторонами по справі, як складова частина судового провадження.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, слідує однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому, обов`язковою складовою судового процесу, є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії задля організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Особливості встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначені статтею 382 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 382-3 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Відповідно до частини десятої статті 382-3 КАС України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Так, як встановлено судом вище, рішенням суду зобов`язано Департамент з питань виконання кримінальних покарань підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 та 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та 01.01.2023 відповідно, на відповідний коефіцієнт згідно з додатками 1, 8, 14 до Постанови №704, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, розрахованих із розмірів посадового окладу і окладу за військове (спеціальне) звання станом на 01.01.2021 та 01.01.2023, відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №704.

У разі неподання суб`єктом владних повноважень у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, яке набрало законної сили, або за наслідками розгляду такого звіту суд має право накласти на керівника такого суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, розглядаючи питання про накладення штрафу, необхідно встановити, що рішення не виконано повністю або в частині, з`ясувати причини невиконання судового рішення, встановити особу, що відповідальна за виконання рішення суду. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання рішення, діяли добросовісно, фактично виконали рішення суду, то саме лише неподання звіту не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Суд критично ставиться до доводів Департаменту, що вказаним рішенням суду Департамент не зобов`язано видати ОСОБА_1 довідки з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) і премії від нових основних видів грошового забезпечення станом на 01.01.2021, розрахованих з розміру прожиткового мінімуму на відповідний рік, оскільки у резолютивній частині рішення суду зобов`язано Департамент підготувати та направити до ГУ ПФУ в Чернігівській області довідку «…..шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та 01.01.2023 відповідно….», отже для обрахунку грошового забезпечення позивача необхідно застосовувати саме прожитковий мінімум станом на 01.01. 2021 та 01.01.2023.

Таким чином, всупереч наведеним вище обставинам рішення суду так і залишається невиконаним, а тому, суд дійшов висновку про наявність підстав як для встановлення нового строку для подання Департаменту звіту про виконання судового рішення, так і для накладення штрафу на керівника Департаменту, який відповідальний за виконання рішення суду.

Отже, суд вважає за необхідне, накласти на керівника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань штраф відповідно до частин третьої та четвертої статті 382-3 КАС України в сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за невиконання рішення суду, стягнувши половину суми штрафу на користь позивача ОСОБА_1 а іншу частину до Державного бюджету України.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено, що в 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 3028 гривень.

Таким чином, розмір накладеного на керівника Департаменту штрафу становить 60560 гривень (3028 гривень х 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), половину якого в сумі 30280 гривень слід стягнути на користь позивачки, а іншу половину у розмірі 30280 гривень - до Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню зокрема й ухвали судів у адміністративних справах у випадках, передбачених законом.

Відтак ухвала про накладення штрафу, постановлена в порядку статті 382 КАС України, є виконавчим документом.

Крім того, варто звернути увагу на приписи частини сьомої статті 382-3 КАС України, згідно з якими, сплата штрафу не звільняє відповідача від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання.

А з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму штрафу без додаткового судового рішення нараховується пеня у розмірі три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції.

Керуючись ст. ст. 227, 241-243, 248,382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Департаменту з питань виконання кримінальних покарань у прийнятті звіту від 17.04.2025.

Накласти на керівника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань ( вул. Юрія Іллєнка,81, м. Київ,04050) штраф за неподання звіту у строк, встановлений судом у сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Стягнути половину суми штрафу в розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень на користь ОСОБА_1 (стягувач, АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .).

Стягнути половину суми штрафу в розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень до Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26255795).

Встановити Департаменту з питань виконання кримінальних покарань новий строк для подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 у справі №620/12455/24 та зобов`язати подати такий звіт у 30 денний строк з дня отримання ухвали суду..

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статті 256 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала є виконавчим документом відповідно до статті 382 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено - 13.06.2025.

Суддя І.І. Соломко