Справа № 755/10474/25
Суддя: Хромова О. О.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/323/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"17" червня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши виконання вимог статей 160, 161 КАС України у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позов передано на розгляд судді

Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

Підставами для залишення позову без руху визначено необхідність зазначення належного відповідача у справі, а також підстав пропуск строку для звернення з позовом до адміністративного суду, необхідність подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку з доказами на підтвердження поважності причин такого пропуску.

Відповідно до частини п`ятої статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною шостою статті 251 ЦПК України встановлено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше

17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа від 13 червня 2025 року, що міститься в матеріалах справи, ухвалу про залишення позову без руху від 12 червня 2025 року доставлено до електронного кабінету позивача ОСОБА_1 о 15-13 год.

Таким чином, ухвалу про залишення позову без руху від 12 червня 2025 року вручено позивачеві 13 червня 2025 року.

13 червня 2025 року (вхід. від 16 червня 2025 року № 34283) до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку. На обґрунтування позивач зазначив, що оскаржувану постанову від 12 січня 2025 року № Б/19 винесено без його участі, без належного повідомлення, внаслідок чого не мав право своєчасно оскаржити таку постанову. Про існування постанови дізнався

20 травня 2025 року з особистого кабінету в системі ЄСІТС, де отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 77584506. Крім того, 21 травня 2025 року подав до суду адміністративний позов (справа № 755/9114/25). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня

2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі, у зв`язку зі зверненням до відповідача, який не має статусу юридичної особи. Тільки після цієї ухвали дізнався про необхідність звернення до належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 . Підготовка нового позову та клопотання вимагала додаткового часу та збору нових документів. Таким чином, пропуск строку обумовлено об`єктивними причинами: відсутність належного повідомлення про розгляд адміністративної справи, виявлення виконавчого провадження із затримкою та технічна помилка у першому позові.

З огляду на викладене просив поновити строк звернення до адміністративного суду.

Також 13 червня 2025 року (вхід. від 16 червня 2025 року № 34286) ОСОБА_1 подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача. Просив замінити відповідача за адміністративним позовом - ІНФОРМАЦІЯ_5 , на ІНФОРМАЦІЯ_6 . Просив поновити строк звернення до адміністративного суду, обчислювати його з дня отримання копії ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року.

17 червня 2025 року (вхід. № 34630) позивач ОСОБА_1 також подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що у березні 2025 року втратив доступ до електронної пошти, вказаної в обліковому записі в ЄСІТС, через що не отримував жодних повідомлень про надходження нових документів в кабінеті. Підтвердити дату першого входу до електронного кабінету в ЄСІТС не може, у зв`язку із відсутністю технічної можливості. Фактично з постановою про відкриття виконавчого провадження ознайомився 20 травня 2025 року.

Вивчивши зміст заяви про поновлення пропущеного процесуального строку та додаткових пояснень, суд зазначає таке.

Положеннями частин першої, другої статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, приписи процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Частиною другою статті 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Оскаржувану постанову № Б/19 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 2101 КУпАП винесено 12 січня 2025 року. Таким чином, десятиденний строк на оскарження такої постанови тривав до 22 січня 2025 року (включно).

Позов подано до суду 07 червня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС (вхід. від 09 червня 2025 року, № 32963), тобто з пропуском встановленого статтею 286 КАС України 10-денного строку звернення до суду з відповідної заявою.

На обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив, що оскаржувану постанову винесено без участі позивача 12 січня 2025 року. У постанові відсутні докази належного повідомлення позивача про місце і час розгляду справи. Позивач не отримував постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, був позбавлений можливості оскаржити її у встановлений законом строк. Інформацію про наявність оскаржуваної постанови отримав 20 травня 2025 року з документів виконавчого провадження в особистому кабінеті ЄСІТС.

До матеріалів позовної заяви долучено копію постанови головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А.М. від 24 березня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № 77584506 з примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12 січня 2025 року № Б/19 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

Водночас, до вказаного клопотання не додано доказів ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 77584506 саме 20 травня 2025 року, зокрема, інформації про дату доставки документів виконавчого провадження № 77584506 до електронного кабінету ОСОБА_1 у системі ЄСІТС. Вказане позбавляє суд можливості перевірити дотримання процесуального строку звернення з адміністративним позовом. Водночас, суд враховує, що постанова від 24 березня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № 77584506 містить ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження в АСВП, де вміщено всі матеріали виконавчого провадження, в тому числі копію заяви про відкриття виконавчого провадження з додатками.

У повторно поданому клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку позивач також зазначає, що дізнався про наявність оскаржуваної постанови 20 травня 2025 року, після чого

21 травня 2025 року звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з адміністративним позовом про скасування такої постанови. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від

29 травня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено. Підготовка нового позову потребувала додаткового часу та збору додаткових документів.

До повторно поданого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку позивачем також не додано доказів ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваної постанови саме 20 травня 2025 року, зокрема, інформації про дату доставки документів виконавчого провадження № 77584506 до електронного кабінету Беззубця Я.Ю. у системі ЄСІТС. При цьому постанову про відкриття виконавчого провадження винесено ще 24 березня 2025 року, вона містить ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження в АСВП, де вміщено всі матеріали виконавчого провадження, в тому числі копію заяви про відкриття виконавчого провадження з додатками.

Також суд враховує, що долучена до письмових пояснень від 17 червня 2025 року паперова копія сторінки електронного кабінету в системі ЄСІТС містить відомості про доставку постанови про відкриття виконавчого провадження до електронного кабінету користувача 24 березня 2025 року.

Водночас, відомостей про втрату доступу до електронного кабінету, звернення до служби технічної підтримки, відновлення доступу до електронного кабінету до письмових пояснень позивачем не долучено.

Також позивач не зазначає, які дії вчинялися для підготовки позовної заяви у новій редакції, з урахуванням вказівки суду про звернення з адміністративним позовом до неналежного відповідача, а також не зазначено про документи та докази, отримані позивачем у період після 29 травня 2025 року, на необхідність отримання яких останній зазначив у клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку.

Слід зазначити, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк позов до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для звернення до суду пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини та причини їх виникнення.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до статті 90 КАС України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу позивача, що поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

При вирішенні питання про поновлення строків, суд враховує процесуальну поведінку особи, обізнаність особи про розгляд справи у суді, поважність причин, якими обґрунтовується пропущення встановленого законом строку, та їх доведеність, тривалість пропущеного строку, сутність доводів та інші обставини, які мають істотне значення.

Суд наголошує на тому, що невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення адміністративного позову, та як наслідок, повернення її позивачеві, в тому числі відмова у відкритті, не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає позов, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину процесуального строку реалізовувати право на звернення.

Водночас слід зазначити, що повернення позову не є безумовною підставою для поновлення строку на подання такої скарги повторно. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк належить поновити. Разом з тим, наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій скаржника, які він здійснив для своєчасного звернення до суду.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», пункт 93, «Сутяжник проти Росії», пункт

38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху позивачем не наданого обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Вказані обставини є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною четвертою статті 169 КАС України.

При цьому враховано позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 січня

2021 року № 9901/258/ (11-331заі20) про те, що повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 294 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - вважати такою, що не подана, та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.О. Хромова