Справа № 320/29049/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 червня 2025 року м.Київ № 320/29049/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про роз`яснення судового рішення за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо обмеження максимальним розміром виплати пенсії ОСОБА_1 та скасування щомісячної доплати до його пенсії в сумі 2000 грн., встановленої постановою КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», під час здійснення перерахунків його пенсії з 01 березня 2022 року та з 01 березня 2023 року з урахуванням щорічної індексації та грошового забезпечення зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2020 № ВСЗ/6748;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01 березня 2022 року по 28 лютого 2023 року, з 01 березня 2023 року та в подальшому при нарахуванні щорічної індексації пенсії та здійсненні будь-яких інших перерахунків його пенсії, з урахуванням щомісячної доплати в сумі 2000 грн., відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та з урахуванням грошового забезпечення зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2020 №ВСЗ/6748.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 адміністративний позов задоволено.

28.01.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про роз`яснення судового рішення. Вказана заява обґрунтована тим, що на нашу думку позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не виконало зазначене рішення в повному обсязі, оскільки здійснило перерахунок пенсії позивача згідно зазначеного рішення, таким чином: застосувавши зняття обмеження по виплаті пенсії тільки на період з 01 березня 2022 року по 28 лютого 2023 року, а з 01 березня 2023 року знову пенсія виплачується з обмеженням; з урахуванням щомісячної доплати в сумі 2000 грн тільки з 01 березня 2023 року, не нарахував доплату з 01 березня 2022 року по 28 лютого 2023 року. Також, представник позивача просить встановити судових контроль за виконанням рішення суду.

Дана заява була передана судді для подальшого розгляду 16.06.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяву про роз`яснення рішення суду, судом встановлено наступне.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо обмеження максимальним розміром виплати пенсії ОСОБА_1 та скасування щомісячної доплати до його пенсії в сумі 2000 грн, встановленої постановою КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», під час здійснення перерахунків його пенсії з 01 березня 2022 року та з 01 березня 2023 року з урахуванням щорічної індексації та грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2020 № ВСЗ/6748; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) без обмеження максимальним розміром з 01 березня 2022 року по 28 лютого 2023 року, з 01 березня 2023 року, з урахуванням щомісячної доплати в сумі 2000 грн відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2020 №ВСЗ/6748.

Згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі "Документообіг адміністративних судів" Київського окружного адміністративного суду, рішення від 31.10.2023 набрало законної сили - 01.12.2023.

Розглядаючи вказану заяву, суд бере до уваги, що відповідно до ч.1 ст.254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Позивач до своєї заяви про роз`яснення судового рішення додав відповідь ГУ ПФУ в м.Києві від 08.01.2024 про те, що у грудні 2023 року, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №320/29049/23 Вам проведено перерахунок пенсії в межах зобов`язальної частини та здійснено нарахування коштів в сумі 65836,32грн. Розмір пенсії з 01.01.2024 становить 24434,39 грн.

Розглядаючи подану заяву про роз`яснення судового рішення, суд зазначає наступне.

Так, ухвалюючи рішення від 31.10.2023 суд дійшов наступного висновку, що відповідач має здійснювати перерахунок та виплату пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром з 01 березня 2022 року по 28 лютого 2023 року та з 01 березня 2023 року, з урахуванням щомісячної доплати в сумі 2000 грн відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2020 №ВСЗ/6748.

Однак, згідно розрахунків пенсії позивача з 01.03.2022, 01.03.2023, 01.12.2023 позивачеві здійснюється виплата пенсії з урахуванням максимального розміру пенсії у розмірі 24434, 39 грн замість 27934,39 грн.

Отже, відповідач має здійснювати виплату пенсії позивача з 01.03.2022, 01.03.2023 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням щомісячної доплати в сумі 2000 грн відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та індексації пенсії у 2022 та 2023 роках.

За таких обставин, заяву представника позивача про роз`яснення судового рішення необхідно задовольнити.

Щодо заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Разом з тим, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Метою судового контролю є встановлення судом факту виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, судове рішення може бути виконано в добровільному або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до абзацу 1 частини 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлено статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, згідно зі статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, нормами Закону України "Про виконавче провадження" визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №640/13988/19 викладено правову позицію, відповідно до якої адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Суд зазначає, що при ухваленні рішення від 31.10.2023 у справі №320/29049/23 судом судовий контроль не встановлювався.

Обґрунтовуючи заяву про встановлення судового контролю представник позивача вказує, що позивачем не виконується рішення суду.

При цьому у заяві не вказано чи пред`являв позивач видані судом виконавчі листи до примусового виконання та чи здійснюються в рамках виконавчого провадження відповідні дії примусового характеру з виконання виконавчих листів.

Вирішуючи питання стосовно необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №320/29049/23, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у цій справі.

Отже, матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України "Про виконавче провадження", внаслідок невиконання рішення в добровільному порядку. Крім того, доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для його виконання, матеріали справи також не містять.

Заява не містить жодного обґрунтування щодо обов`язковості здійснення судового контролю за виконанням судового рішення з метою забезпечення його повного, правильного і своєчасного виконання, позивач не навів та не надав суду докази можливого ухилення відповідачем від виконання судового рішення та створення перешкод щодо його виконання.

Суд наголошує, що судове рішення, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню та за бажанням позивача може бути виконане шляхом подання виконавчого листа по справі на примусове виконання до органу виконавчої служби.

Таким чином, наразі неможливо стверджувати, що примусове виконання цього рішення суду не дасть очікуваних результатів, та, відповідно, про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №806/2594/16 вказано, що необхідність такого застосування має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав. Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.

Отже, на час звернення представника позивача із вказаною заявою, процедура виконання судового рішення органами державної виконавчої служби відсутня, що свідчить про передчасність звернення представника позивача до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, оскільки відсутні об`єктивно підтверджені належними і допустимими доказами підстави вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним.

В межах відкритого виконавчого провадження за виконавчим листом державний виконавець здійснюватиме контроль за виконанням рішення суду. Тому встановлювати додатковий судовий контроль за виконанням рішення немає потреби.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, а також те, що позивачем не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України "Про виконавче провадження", суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права (що зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду) викладені в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №823/1265/16.

При цьому, суд зазначає, що позивач при належному обґрунтуванні щодо обов`язковості здійснення судового контролю за виконанням судового рішення та наданні доказів можливого ухилення відповідачем від виконання судового рішення та створення перешкод щодо його виконання не позбавлений права повторно звернутись до суду з заявою про встановлення судового контролю.

Керуючись статтями 248, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Задовольнити заяву представника позивача про роз`яснення судового рішення.

Роз`яснити рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №320/29049/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2021 у справі №320/29049/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01 березня 2022 року по 28 лютого 2023 року та з 01 березня 2023 року;

- рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2021 у справі №320/29049/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити нарахування щомісячної доплати у розмірі 2000 грн з 01 березня 2022 року по 28 лютого 2023 року та з 01 березня 2023 року.

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Копію ухвали направити/видати учасникам справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Лисенко В.І.