Справа № 160/11284/25
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства),у якому позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано триденний строк для усунення недоліків, визначених даною ухвалою з дня отримання ним даної ухвали.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року продовжено розгляд справи.
09 травня 2025 року до суду надійшло клопотання Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або у спрощеному з викликом сторін.
22 травня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім підтримано правову позицію, викладену ним у власній позовній заяві та додатково зауважено, що позивач з метою продовження строку дії посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 звернувся до Капітанії Одеського морського порту, і строк дії посвідчення було продовжено до 02.02.2028, про що внесено відповідний запис та проставлено підпис та печатка уповноваженого на це органу. З огляду на зазначене, недотримання правил ведення журналу обліку видачі посвідчення особи моряка та будь-яких інших внутрішніх документів відповідача, інших уповноважених на те органів, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права. Позивач зауважує, що законодавстом України не передбачено обов`язку особи, яка має намір отримати, обміняти, продовжити посвідчення особи моряка, здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням уповноваженими органами журналів обліку, а тому така особа не може нести і негативних наслідків порушення порядку його заповнення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, клопотання Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про вихід із спрощеного провадження у справі було залишено без задоволення.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з Заявою-Анкетою від 05.08.2024 року для обміну посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 , у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до посвідчення, а саме: невідповідність в написанні прізвища та ім`я позивача латинськими літерами із закордонним паспортом останнього.
02.09.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з Заявою-Анкетою про отримання нового посвідчення особи моряка.
Вказана заява була зареєстрована в Адміністрації судноплавства 02.10.2024 за №2578/К/0/11-24.
25.10.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з Заявою-Анкетою щодо оформлення посвідчення особи моряка.
17.12.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з Заявою-Анкетою щодо оформлення посвідчення особи моряка.
16.01.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з Заявою-Анкетою щодо оформлення посвідчення особи моряка. Вказана заява була зареєстрована в Адміністрації судноплавства 16.01.2025 за № 1749/0/7-25 (а.с. 119-135).
Незгода позивача з рішенням відповідача про відмову у видачі йому посвідчення особи моряка, оформлене листом № 4448/02-2-1/15-25 від 14.03.2025, стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 163 Закону України «Про транспорт» визначені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері морського транспорту, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту.
Так, частиною двадцять дев`ятою статті 163 Закону України «Про транспорт» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері морського транспорту здійснює відповідно до законодавства видачу посвідчень особи моряка, кваліфікаційних документів членів екіпажів морських суден, морських лоцманів, лоцманів- операторів служб регулювання руху суден.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», посвідчення особи моряка є документом, що посвідчує особу, оформляється і видається громадянину України, який може обіймати будь-яку посаду на борту судна (крім військового судна) або працевлаштований на будь-яку посаду на борту судна (крім військового судна), зареєстрованого в Україні чи в інших державах.
Посвідчення особи моряка може бути видано будь-якій особі, яка звернулася за посвідченням особи моряка та працює на борту судна, зареєстрованого в Україні, або яка перебуває на обліку осіб, які шукають роботу, в центрі зайнятості та може обіймати будь-яку посаду на борту судна (крім військового судна).
Посвідчення особи моряка дає право його власнику на виїзд з України і в`їзд в Україну на судні, членом екіпажу якого він є, а також на виїзд з України і в`їзд в Україну в індивідуальному порядку під час прямування чи переходу на інше судно, списання з судна.
Посвідчення особи моряка не може бути використано на території України чи інших держав для укладення правочинів та здійснення приватних поїздок за кордон, не пов`язаних з виконанням трудових обов`язків.
Протягом перебування особи на судні або в рейсі посвідчення особи моряка зберігається в особи, якій оформлено цей документ. У виняткових випадках за письмової згоди особи, якій оформлено цей документ, з метою надійного збереження посвідчення особи моряка може зберігатися у капітана відповідного судна.
Посвідчення особи моряка виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок і сторінки даних.
Оформлення, видача, обмін посвідчення особи моряка здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту.
Оформлення, видача, обмін, вилучення, повернення державі та знищення посвідчення особи моряка здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Посвідчення особи моряка видається заявникові не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання або не пізніше ніж через сім робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його термінове отримання.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, має право відмовити заявникові у видачі посвідчення особи моряка у разі, якщо:
1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку;
2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);
3) заявник не подав усіх документів та інформації, необхідних для оформлення і видачі документа;
4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави відмови. Особа має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.
Посвідчення особи моряка видається на 10 років.
Про втрату або викрадення посвідчення особи моряка на території України особа зобов`язана негайно повідомити капітана судна, на якому вона працює, та/або керівника підприємства, установи, організації, що уклала з нею трудовий договір, а також центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, а в разі викрадення - також орган внутрішніх справ. Про втрату або викрадення посвідчення особи моряка за кордоном особа зобов`язана повідомити компетентні органи іноземної держави та найближчу закордонну дипломатичну установу України за місцем перебування, яка протягом доби інформує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту державного кордону України, із зазначенням внесеної до документа інформації.
Рішення про оформлення посвідчення особи моряка замість втраченого або викраденого, яке було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту.

Замість втраченого або викраденого посвідчення особи моряка центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, після встановлення факту видачі раніше такого документа особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформлює та видає новий документ.

Якщо особа, яка заявила про втрату або викрадення посвідчення особи моряка, знайде цей документ, вона зобов`язана здати знайдений документ для знищення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, а в разі втрати або викрадення за кордоном - найближчій закордонній дипломатичній установі України.

У разі закінчення строку дії посвідчення особи моряка або смерті особи її документ у порядку і строки, визначені законодавством, здається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, а якщо така особа проживає (проживала) за кордоном, - до закордонної дипломатичної установи України.

До посвідчення особи моряка вноситься така інформація: назва держави; назва документа; тип документа; код держави; номер документа; ім`я особи; громадянство; дата народження; унікальний номер запису в Реєстрі; стать; місце народження; дата видачі документа; уповноважений орган, що видав документ, та відцифрований підпис посадової особи; дата закінчення строку дії документа; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

Посвідчення особи моряка містить напис українською та англійською мовами: "Посвідчення особи моряка є власністю України. Цей документ є посвідченням особи моряка відповідно до Конвенції 1958 року № 108 Міжнародної організації праці про національні посвідчення особи моряків".

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 441 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, вилучення, повернення державі та знищення посвідчення особи моряка (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, посвідчення особи моряка (далі - посвідчення) є документом, що посвідчує особу, оформляється і видається громадянину України, який може обіймати будь-яку посаду на борту судна (крім військового судна) або працевлаштований на будь-яку посаду на борту судна (крім військового судна), зареєстрованого в Україні чи в інших державах.

Посвідчення може бути видано також будь-якій особі, яка звернулася за посвідченням та працює на борту судна, зареєстрованого в Україні, або яка перебуває на обліку осіб, які шукають роботу, в центрі зайнятості та може обіймати будь-яку посаду на борту судна (крім військового судна).

Посвідчення дає право його власнику на виїзд з України і в`їзд в Україну на судні, членом екіпажу якого він є, а також на виїзд з України і в`їзд в Україну в індивідуальному порядку під час прямування чи переходу на інше судно, списання із судна.

Пунктом 4 Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін посвідчення здійснюються за заявами-анкетами осіб, визначених пунктом 1 цього Порядку.

Пунктом 8 Розділу ІІ Інструкції про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка та Переліку морських портів України, капітани яких мають право видавати посвідчення особи моряка, затвердженої наказом Міністерством транспорту України від 27.09.1993 №322, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.10.1993 за №148, визначено перелік документів, які подаються моряком для оформлення посвідчення особи моряка.

Відповідно до п. 9 Порядку, для оформлення посвідчення особа подає такі документи:

- паспорт громадянина України, посвідку на постійне проживання або паспортний документ іноземця;

- переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

- копію документа, що засвідчує належну кваліфікацію особи для займання посади на судні, для осіб, посади яких потребують засвідчення належної кваліфікації відповідно до законодавства (за умови пред`явлення оригіналу документа);

- копію документа про освіту, яка надає право на присвоєння звання особи командного складу морських суден або члена судного екіпажу, або довідку із закладу вищої освіти для осіб, які здобувають таку освіту, або копію документа, що підтверджує працевлаштування на судні, або довідку про реєстрацію особи в Державній службі зайнятості;

- копію платіжного документа з відміткою про сплату адміністративного збору.

Згідно пунктів 28-32 Порядку, капітан морського порту має право відмовити особі в оформленні, видачі та обміні посвідчення у разі, коли:

- за посвідченням звернулася особа, яка не досягла шістнадцятирічного віку;

- особа уже отримала посвідчення, яке є дійсним на день звернення (крім обміну, видачі посвідчення замість втраченого або викраденого);

- особа не надала всіх документів та інформації, необхідних для оформлення, видачі або обміну посвідчення;

- дані, отримані з бази даних Реєстру, не підтверджують інформацію, надану особою.

У рішенні про відмову в оформленні, видачі або обміні посвідчення, яке доводиться до відома особи, зазначаються підстави відмови.

Відомості про відмову в оформленні, видачі або обміні посвідчення вносяться до відомчої інформаційної системи.

Особа має право звернутися до капітана морського порту повторно із заявою про видачу посвідчення в разі зміни або усунення обставин, з огляду на які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову в оформленні, видачі або обміні посвідчення може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Під час повторного розгляду заяви про оформлення, видачу або обмін посвідчення особі, якій було відмовлено в його видачі, беруться до уваги раніше подані нею документи, якщо підтверджено, що зазначені в них відомості залишилися без змін.

Так, судом встановлено, що за результатами розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 від 16.01.2025, відповідач листом №4448/02-2-1/15-25 від 14.03.2025 відмовив позивачеві у видачі посвідчення особи моряка, у зв`язку з неподанням усіх документів та інформації необхідних для оформлення і видачі посвідчення особи моряка, а саме: посвідчення особи моряка, що підлягає обміну.

При цьому у спірному рішенні відповідача було зазначено, що при розгляді Заяви-Анкети та доданих до неї документів Адміністрацією судноплавства встановлено, що останнім вказано трудову діяльність з 01.01.2020 по 01.01.2025 в XT Ships Management Ink, однак посвідчення особи моряка на обмін не було додано до пакету документів.

Крім того, за наявною у відповідача інформацією, позивачем надано до Заяви-Анкети від 05.08.2024, зареєстрованої в Адміністрації судноплавства 05.08.2024 за №50970/0/7-24 посвідчення особи моряка НОМЕР_1 з записом про продовження терміну дії до 02.02.2028, однак, відповідно до даних журналу обліку видачі посвідчень особи моряка, дію яких продовжено за період 2020-2021 роки, відсутні відомості щодо продовження посвідчення особи моряка НОМЕР_1 . Враховуючи викладене, Адміністрацією судноплавства направлено заяву та наявні матеріали до правоохоронних органів з метою дослідження зазначених обставин.

Також зазначено, що позивачем було повторно подано Заяву-Анкету та доданий до неї пакет документів від 17.12.2024, зареєстровану в Адміністрації судноплавства 17.12.2024 за № 74987/0/7-24 щодо видачі посвідчення особи моряка, за результатом розгляду Заяви-Анкети його було повідомлено, про внесення 12.11.2024 Шевченківським УП ГУНП у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статтею 358 КК України, відповідно до вимог частин 1,4 статті 214 КПК України за № 0002061, листом Адміністрації судноплавства від 30.12.2024 № 20962/02-2-1/15-24.

Таким чином, на дату повторного звернення за отриманням посвідчення особи моряка не усуненні обставини, через які позивачу було відмовлено у видачі документа.

Проте судом також встановлено, що листом Шевченківського управління поліції Головногло управління Національної поліції у м. Києві №(СЕД) від 23.10.2024 року було повідомлено, що 16 серпня 2024 року, до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві через систему електронного документообігу надійшла заява від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) від 15 серпня 2024 року, про те, що ході опрацювання заяви-анкети щодо обміну посвідчення ОСОБА_1 , встановлено відсутність відомостей стосовно продовження строку дії посвідчення особи моряка останнього. Вказані у заяві відомості 17 серпня 2024 року, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001547 від 17 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Станом на 22.10.2024 року кримінальне провадження № 0001547 від 17 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України закрито у відповідності до вимог статті п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При цьому, відповідачем у власному відзиві на позовну заяву, також зазначається, що старщим дізнавачем СД ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві Устименко М.М. прийнято постанову від 07.09.2024 про закриття кримінального провадження №0001547. Інформація стосовно закриття кримінального правопорушення внесеного 12.11.2024 Шевченківським УП ГУНП до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України за № 0002061.

Таким чином, суд наголошує, що посилання відповідача у спірному листі №4448/02-2-1/15-25 від 14.03.2025, яким відмовлено позивачеві у видачі посвідчення особи моряка на факт наявності кримінального провадження № 0001547 є необгрунтованим.

Щодо зауважень відповідача про те, що відповідно до даних журналу обліку видачі посвідчень особи моряка, дію яких продовжено за період 2020-2021 роки, відомості щодо продовження посвідчення особи моряка НОМЕР_1 відсутні, суд зазначає наступне.

20 травня 2019 року, ОСОБА_1 , було отримано посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 зі строком дії до 20 травня 2024 року., фотокопія якого міститься в матеріалах справи.

Також у вказаному посвідченні особи моряка міститься відмітка, що строк дії продовжено до 02.02.2028 року та вказане посвідчено підписом капітана порту ОСОБА_2 та відповідною печаткою.

При цьому судом зауважується, що в період 2020-2021 роки, вищевказане посвідчення особи моряка серії НОМЕР_1 було дійсне і не потребувало продовження його дії.

Суд погоджується з зауваженнями позивача, стосовно того, що відомості до журналу обліку видачі посвідчення особи моряка вносяться уповноваженими на те посадовими особами органів, які безпосередньо оформлюють та видають такі посвідчення, однак недотримання правил ведення вказаного журналу обліку та будь-яких інших внутрішніх документів відповідача, інших уповноважених на те органів, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, суд зазначає, що посилання відповідача у спірному листі №4448/02-2-1/15-25 від 14.03.2025, яким відмовлено позивачеві у видачі посвідчення особи моряка на відсутність відомостей щодо продовження посвідчення особи моряка НОМЕР_1 в журналах обліку видачі посвідчень особи моряка, дію яких продовжено за період 2020-2021 роки є необгрунтованим.

Крім того, судом також береться до уваги, що 16.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України саме з Заявою-Анкетою щодо оформлення посвідчення особи моряка, при цьому перелік документів, необхідний для такого оформлення встановлений п. 9 Порядку, та зазначений пункт не містить такого документу, як посвідчення особи моряка, що підлягає обміну.

Таким чином, рішення Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, оформлене листом №4448/02-2-1/15-25 від 14.03.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено у видачі посвідчення особи моряка, у зв`язку з неподанням усіх документів та інформації необхідних для оформлення і видачі посвідчення особи моряка, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 16 листопада2020 року у справі №640/5615/19, від 4 вересня 2021 року у справі №320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі №320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19.

З огляду на означене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, а також з метою поновлення порушеного права позивача вищевказаним протиправним рішенням відповідача суд доходить висновку про зобов`язання Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України оформити та видати ОСОБА_1 посвідчення особи моряка.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, у сумі 968,96 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення їх з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 5статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250-257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про відмову у видачі посвідчення особи моряка ОСОБА_1 , оформлене листом № 4448/02-2-1/15-25 від 14.03.2025.

Зобов`язати Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14, ) оформити та видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) посвідчення особи моряка

Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев