Справа № 320/19125/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

16 червня 2025 року м. Київ № 320/19125/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-1), Національної поліції України (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , про зобов`язання відповідача-1 винести постанову про припинення розшуку рухомого майна, належного позивачу (напівпричіп та 3 сідлових тягачі), зобов`язання відповідача-2 виключити відомості з ІТС "Інформаційний портал НПУ" стосовно розшуку належного позивачу наведеного рухомого майна, а також зобов`язання відповідача-1 повернути позивачу її майно, таке як: сідловий тягач, свідоцтво про реєстрацію тз, ключі до сідлового тягача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано час для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків з посиланням на номер даної справи, шляхом подання:

- уточненої позовної заяви з вимогами, приведеними у відповідність до приписів КАС України;

- оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 3220,80 грн.;

- копій документів, що містять інформацію про хід кримінального провадження за №0001053 від 18.04.2016.

Позивачем до суду подано уточнену позовну заяву, в якій останній просить:

Визнати бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні дій направлених на повернення належного ОСОБА_1 майна протиправною та зобов`язати Офіс Генерального прокурора повернути ОСОБА_1 належне на праві приватної власності майно, а саме:

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, VIN - НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; ключі до сідлового тягача RENAULT MAGNUM 460, р.н. НОМЕР_4 , жовтого кольору, VIN - НОМЕР_2 в кількості 2 шт.

Визнати бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні дій направлених на припинення розшуку належного ОСОБА_1 рухомого майна протиправною та зобов`язати Офіс Генерального прокурора винести постанову про припинення розшуку належного ОСОБА_1 на праві приватної власності рухомого майно, а саме:

- напівпричіп SCHMITZ SKO 24 р.н. НОМЕР_5 , білого кольору, VIN НОМЕР_6 ;

сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, VIN - НОМЕР_2 ;

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н., НОМЕР_7 , жовтого кольору, VIN - НОМЕР_8 ;

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM AE460, р.н. НОМЕР_9 , білого кольору, VIN - НОМЕР_10 .

Зобов`язати Національну поліцію України вчинити дії щодо виключення відомостей з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» стосовно розшуку рухомого майно, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме:

- напівпричіп SCHMITZ SKO 24 р.н. НОМЕР_11 , білого кольору, VIN НОМЕР_6 ;

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. НОМЕР_1 , жовтого кольору, VIN - НОМЕР_2 ;

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н., НОМЕР_7 , жовтого кольору, VIN - НОМЕР_8 ;

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM AE460, р.н. НОМЕР_9 , білого кольору, VIN - НОМЕР_10 .

Вирішуючи питання належності спору до юрисдикції адміністративних судів, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 та п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 19 КАС України визначені справи, на які юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Згідно з частинами першою, другою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Великою Палатою Верховного Суду розглядалось питання юрисдикції справ щодо оскарження особою розшуку автомобіля шляхом зобов`язання уповноважених осіб органів Національної поліції зняти з Інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ України розшук автомобіля, а орган прокуратури зобов`язати здійснити нагляд за виконанням судового рішення (постанова від 18.03.2020 справа №266/1617/19).

У наведеній справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що хоча розшук автомобіля і внесення відповідної інформації до спеціальної інформаційно-пошукової системи органу поліції КПК України прямо не визначені як слідчі (розшукові) дії чи засоби забезпечення кримінального провадження, однак підставами застосування цих заходів є насамперед відомості про те, що транспортний засіб може бути предметом, знаряддям чи засобом кримінального правопорушення. Зазначені відомості підлягають перевірці шляхом встановлення місця перебування й огляду автомобіля, дослідження його ідентифікаційних ознак, співставлення останніх із наявною у правоохоронних органів інформацію, з`ясування наявності чи відсутності слідів кримінального правопорушення або інших даних, що можуть свідчити про причетність транспортного засобу до кримінально караних діянь. Такі заходи спрямовані на захист прав і законних інтересів потерпілих від кримінальних правопорушень та інших осіб, забезпечення оперативності й ефективності досудового розслідування, повного, всебічного й неупередженого з`ясування обставин злочинів і притягнення кожного з винних до кримінальної відповідальності в міру його вини та виконання інших завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України.

У разі підтвердження інформації про зв`язок автомобіля зі злочинними діями можуть виникнути встановлені кримінальним процесуальним законом підстави для його тимчасового вилучення, арешту і визнання речовим доказом з метою використання у кримінальній справі як засобу доказування, а в разі протиправного заволодіння транспортним засобом також подальшого повернення законному володільцю. Визнання матеріального об`єкта речовим доказом є процесуальним рішенням, а тимчасове вилучення й арешт майна заходами забезпечення кримінального провадження, що застосовуються на підставах і в порядку, визначених КПК України (статті 98,110,167,168,170-173).

Слідчий, прокурор згідно з частиною другою статті 170 КПК України зобов`язані вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт. Вжиття таких заходів як втілення засади публічності кримінального провадження є одним із способів виконання правоохоронними органами своїх установлених статтю 25, частиною четвертою статті 38 КПК України обов`язків забезпечити ефективність досудового розслідування для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

З урахуванням наведеного Велика Пала Верховного Суду в справі №266/1617/19 підсумувала, що розшук автомобіля для перевірки його можливої причетності до кримінального правопорушення здійснюється відповідними органами в межах правовідносин і породжує юридичні наслідки, що належать до сфери регулювання кримінального процесуального закону.

З огляду на наведену правову позицію Великої Плати Верховного Суду щодо належності спорів про оскарження рішень, дій, бездіяльності органів досудового розслідування про оголошення в розшук транспортного засобу під час досудового розслідування, до сфери регулювання кримінального процесуального закону, суд доходить висновку, що розглядуваний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, відповідно провадження в справі підлягає закриттю з одночасним роз`ясненням належності спору до кримінального судочинства.

При цьому судом ураховано, що постанова Великої Палати Верховного Суду в справі від 18.03.2020 справа №266/1617/19 є релевантною до спірних відносин, позаяк правові позиції висловлені за аналогічних обставин, що зводяться до ухвалення органом досудового розслідування постанови про оголошення в розшук транспортного засобу, власником якого є позивач та який не є заявником чи потерпілим у відповідному кримінальному провадженні, в якому ухвалено таку постанову.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи щодо відсутності ефективного способу захисту права власності в межах процедури кримінального судочинства, наголосивши, що розшук транспортного засобу і внесення відповідних відомостей до Інтегрованої інформаційно-пошукової системи самі по собі не тягнуть правових наслідків у виді обмеження зазначеного права. Натомість розшук передбачає комплекс заходів, спрямованих на встановлення місця знаходження об`єкта, в тому числі можливість зупинки працівниками поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" автомобіля, що відповідає ознакам розшукуваного, для його перевірки й ідентифікації.

Отримати доступ до належного особі транспортного засобу й оглянути його органу досудового розслідування необхідно для з`ясування, чи є даний об`єкт предметом кримінального правопорушення тим автомобілем, який відповідно до заяви про злочин був викрадений. Працівники поліції позбавлені можливості встановити ці обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження та належать до предмету доказування, і виконати вимоги статей 25, 38, 170 КПК України в інший спосіб.

Водночас виявлення й ідентифікація транспортного засобу за будь-яких обставин є підставами для припинення його розшуку. Відповідне рішення оформлюється постановою слідчого в порядку, передбаченому статтею 110 КПК України. Копію такої постанови слідчий згідно з вимогами пункту 4 розділу 4 "Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.06.2018 №497 (Інструкція), зобов`язаний упродовж доби направити до органу поліції, відповідального за формування й ведення зазначеної підсистеми. Як передбачено пунктом 5 цього ж розділу Інструкції, після отримання копії постанови відповідальна службова особа органу поліції повинна невідкладно внести до інформаційної підсистеми "Гарпун" відомості про зняття автомобіля з розшуку.

Якщо за результатами огляду й перевірки причетність транспортного засобу до кримінально караних діянь та існування інших підстав для його арешту не підтвердиться, юридичних наслідків, які б обмежували право власності на це майно його законного власника, не настає. У цьому випадку власник як особа, права та законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або його представник вправі звернутися до слідчого з клопотанням про прийняття рішення щодо припинення розшуку автомобіля, яке слідчий згідно з частиною першою статті 220 КПК України зобов`язаний розглянути у строк не більше трьох днів з моменту подання і за наявності відповідних підстав задовольнити. Бездіяльність слідчого, пов`язана з невирішенням цього клопотання, може бути предметом оскарження до слідчого судді на підставі пункту 1 частини першої статті 303 КПК України.

Разом із цим у разі підтвердження зв`язку транспортного засобу з кримінальним правопорушенням права власника володіти, користуватися та/або розпоряджатися цим майном можуть бути обмежені виключно на підставах та в порядку, встановлених кримінальним процесуальним законом, у межах процедур тимчасового вилучення й арешту майна згідно зі статтею 167-175 КПК України.

У випадках незвернення слідчого з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, неприйняття слідчим суддею рішення про задоволення відповідного клопотання в установлені законом строки, а також відмови слідчого судді в його задоволенні тимчасово вилучене майно підлягає невідкладному поверненню особі, в якої воно було вилучено, на підставі пунктів 2, 3 статті 169, частини п`ятої статті 171, частини шостої статті 173 КПК України. Бездіяльність слідчого, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна, може оскаржуватися в судовому порядку згідно з пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України.

Арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження підлягає самостійному оскарженню до слідчого судді у порядку, визначеному статтею 174 КПК України.

Судом установлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.12.2016 справа №752/20779/16-к накладено арешт на майно, яке на праві власності належить матері позивача, а саме:

- напівпричеп SCHMITZ SKO 24, р.н., білого кольору;

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н., жовтого кольору;

- сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н., жовтого кольору;

- напівпричеп KRONE SDP 24, р.н., червоного кольору;

- сідловий тягачу RENAULT MAGNUM АЕ470, р.н., білого кольору.

Заборонено позивачу та іншим особам, у володінні (користуванні) яких перебуває вказане рухоме майно, розпоряджатися та користуватися ним, з передачею на відповідальне зберігання другому слідчому відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Тобто, вимоги позивача пов`язані із діями, які відбуваються під час здійснення кримінального провадження №0001053 від 18.04.2016.

Власнику майна, яке є об`єктом розшуку в кримінальному провадженні, доступні встановлені КПК України можливості оскарження пов`язаних із цим рішень, дій або бездіяльності уповноважених службових осіб органів досудового розслідування до суду кримінальної юрисдикції. Такі скарги підлягають розгляду з дотриманням гарантій змагальної судової процедури, а в разі доведення їх законності й обґрунтованості суд наділений повноваженнями ухвалити рішення, необхідні для захисту права власності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

З огляду на характер спірних правовідносин, вимоги позивача не належать до юрисдикції адміністративного суду, оскільки не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язані із притягненням відповідача до кримінальної відповідальності за дії, описані у позовній заяві, та відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу (згідно його доводів). Розгляд таких вимог можливий у порядку, встановленому КПК України, адже процесуальна діяльність посадових осіб правоохоронних органів має свої особливості та не віднесена до сфери управлінської діяльності.

Таким чином, спір, який виник між позивачем та відповідачем у межах розгляду цієї справи, не є публічно-правовим, а тому не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене у відкритті провадження у цій справі належить відмовити на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 248, 256, 294 КАС України, суд,

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії,.

2. Роз`яснити позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного місцевого загального суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

4. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позов.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Марич Є.В.