Справа № 333/6788/24
Суддя: Наумова І. Й.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/6788/24
Провадження № 2-а/333/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 05.08.2024 звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №274 від 18.06.2024 року у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та закриття провадження по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відносно нього ст. стрілцем 3 відділення 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ст.солдатом ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №361 від 05.06.2024 року ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, в обґрунтування складання якого зазначено, що 03.06.2024 року ОСОБА_1 , 1983 р.н. не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , про причини неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. 18 червня 2024 року на підставі вищевказаного протоколу начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 було винесено постанову №274 від 18 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень. Зазначає, що фактично у вказану в повістці дату він звернувся до чергового ІНФОРМАЦІЯ_3 , надавши йому свій військовий обліковий документ вказавши, що знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , після чого він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де пройшов ВЛК 03.06.2024, про що свідчить запит у корінці ВЛК, під номером 2748. Надалі позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 та отримав повістку на 31.07.2024 року. Щодо повістки до ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначає у ІНФОРМАЦІЯ_4 порадили її викинути, оскільки вона виписана не повноважною особою. Зазначає, шо він був впевнений, що виконав вимоги щодо явки 03.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що в протоколі по суті правопорушення зазначається «Адміністративне правопорушення вчинене під час дії особливого періоду кваліфікується за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.». В той же час оскаржувана постанова, що була винесена за наслідком розгляду протоколу складена за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Вважає, відповідач вийшов за межі розгляду протоколу, самостійно змінивши фабулу та кваліфікацію адміністративного правопорушення. Тобто, протокол та постанова містять суперечності між собою щодо кваліфікації інкримінованого адміністративного правопорушення, що слугує підставою для скасування оскаржуваної постанови. Вказує, що з наданої повістки вбачається, що вона не вручалась для проходження ВЛК, як то зазначалось в протоколі, всупереч п. 30 постанову КМУ №560 не зазначено реєстраційний номер повістки та чи взагалі вона реєструвалась, а особи що вручали повістку не надали своє службову посвідчення та посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки. Вважає, шо відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому постанова про адміністративне правопорушення, складена відносно нього за ч. 3 ст. 210 КУпАП та якою накладено штраф у розмірі 17 000,00 гривень є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 12.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, із всіма доказами, які підтверджують обставини на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідач неодноразово викликався в судові засідання, однак останній в судові засідання систематично не з`являвся, будь-яких заяв, клопотань чи заперечень не надіслав.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судове засідання 21.05.2025 року позивач та його представник не зявилисяґ. Надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, без фіксації судового засідання.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Позивач звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення №274 від 18.06.2024 року за ч. 3ст. 210-1 КУпАП.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 ст. стрілцем 3 відділення 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ст. солдатом ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №361 від 05.06.2024 року в якому зазначено, що 03.06.2024 року ОСОБА_1 , 1983 р.н. не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , про причини неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №274 від 18.06.2024, що була винесена за наслідком розгляду протоколу про адміністративне правопорушення №361 від 05.06.2024 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В постанові зазначено: «30.05.2024 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянину ОСОБА_1 було вручено повістку про виклик на 08:00 год. 03.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (за адресою АДРЕСА_3 ) для визначення призначення на особливий період, вказану повістку ОСОБА_1 отримав, про що свідчить проставлений його особистий підпис в розписці від 30.05.2024 року. Проте, у визначений у повістці час, а саме 03.06.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з?явився. Про причини неявки не повідомив. Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 05.06.2024 N? 361 в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 07.06.2024 о 09:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_3 .».

Аналізуючи оскаржувану позивачем постанову на предмет законності її ухвалення суд зазначає наступне.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 означеного Закону визначено, що мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, 1) організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; 2) здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; 3) виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; 4) організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Підпунктом другим пункту першого Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до пункту 3 цього Додатку 2 призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Окрім того, частинами 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 19 Конституції України,органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно зіст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП,орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП, вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України)

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статей 9,77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП зазначено, що повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП перелбачена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада,прізвище,ім`я,по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи,яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст.ст. 279, 279 КУпАП, Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Ухвалюючи оскаржувану постанову начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 не дослідив, що протокол було складено з порушенням, оскільки в ньому була не вірно вказана кваліфікація (ч.2 ст. 210-1 КУпАП), яка інкримінувалась позивачу, оскільки за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період кваліфікується за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Як наслідок, самостійно вказавши в мотивувальній частині постанови частину 3 статті 210-1 КУпАП, таким чином вийшов за межі розгляду протоколу та самостійно змінив правову кваліфікацію та фабулу адміністративного правопорушення.

Наведене є самостійною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, та як наслідок закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Згідно резолютивної частини оскаржуваної постановиначальник ІНФОРМАЦІЯ_3 постановив: «1. Притягнути громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності і накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).»

Резолютивна частина даної постанова не містить посилання яку норму закону (статтю КупАП) порушив ОСОБА_1 , що унеможливлює достеменно встановити за якою нормою закону притягнуто останнього до відповідальності.

Таким чином, оскільки наявні в матеріалах справи докази у сукупності не підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, суд дійшов до висновку про необхідність скасування постанови №274 від 18.06.2024 року

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

Отже, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова було винесена відповідачем при неповному з`ясуванні обставин справи, що є грубим порушенням норм чинного законодавства та безумовною підставою для її скасування.

Відповідно до п.1 ч.1ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, суд також бере до уваги, що відповідно до ч.1-4 ст. 159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у визначених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 гривень

Сплачена позивачем частина судового збору у розмірі 605,60 грн підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.139, 241, 246,250,255,271,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити повністю.

Скасувати постанову №274 від 18.06.2024 року, ухвалену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_4 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за 3ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3ст.210-1 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова