Справа № 600/2259/24-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/2259/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.05.2024 р. №072980 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки водій ОСОБА_2 на момент перевірки надав інспектору Укртрансбезпеки усі документи, передбачені ч. 3 ст. 53 Закону №2344-ІІІ. Позивач стверджує, що виявлене порушення фактично полягало у відсутності інформації про режим праці та відпочинку водія та нерозривно пов`язана із роботою тахографа, тому норми абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ на спірні правовідносини не поширюється, а отже відсутні порушення приписів ст. 53 Закону №2344-ІІІ. Також позивач вказує на неналежне повідомлення його про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. З вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти позову, зазначив про безпідставність заявлених позовних вимог та вказав на правомірність прийнятої постанови. Відповідач зазначив, що під час перевірки водій позивача - ОСОБА_2 надав уповноваженій особі Укртрансбезпеки роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, згідно якої вбачається, що водій ОСОБА_2 використовував особисту картку водія Hrytsiuk Oleksandr, тобто здійснював міжнародні перевезення вантажів не використовуючи особисту карту водія, у зв`язку з чим на роздруківці на паперовому носії відсутня інформації про роботу та відпочинок саме водія ОСОБА_2 . Акт рейдової перевірки складено на основі вказаної роздруківки. Уже після складеного акту водій - ОСОБА_3 надав роздруківку на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок, згідно документу в якому зазначено прізвище водія ОСОБА_4 . Отже, водій ОСОБА_2 на момент проведення рейдової перевірки здійснював міжнародні вантажні перевезення не використовуючи особисту картку водія Kuliak Mykhailo, а використовував картку іншого водія - Hrytsiuk Oleksandr. Відповідач вказує, що відсутність документу - картки водія чи її невикористання тягнуть за собою відсутність документу - роздруківки на паперовому носії інформацію про його ж роботу та відпочинок, що є порушенням вимог статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач стверджує, що правильною кваліфікацією порушення за відсутню роздруківки на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв є абзац 6 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач також вказує, що позивача повідомлено належним чином про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, однак поштове повідомлення повернулось з відміткою за закінченням терміну зберігання, а тому він не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції, які від нього не залежать, та обов`язок якого обмежується додержанням відповідного строку направлення повідомлення та виду послуг відправлення. З вказаних підстав відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 28.05.2024 року адміністративний позов залишено без руху. 30.05.2024 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв`язку із цим, судом відкрито провадження по справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті здійснювалася рейдова перевірка (перевірка на дорозі) на підставі направлення на рейдову перевірку та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок.

В ході перевірки транспортного засобу марки «SCANIA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 та напівпричіп марки «SCHHITZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 , транспортний засіб використовує в своїй дійльності ФОП ОСОБА_1 (згідно міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №114760 від 06.04.2024 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), було виявлено факт порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час міжнародних перевезень вантажів згідно CMR №114760 без документів, визначених статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: у водія на момент перевірки відсутня роздрукована на паперовому носії інформація про роботу та відпочинок водія, чим порушено вимоги статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» та статті 12 Поправки №6 ЄУТР. Вказані порушення зафіксовано в акті від 11.04.2024 р. №032456. (а.с. 17).

19.04.2024 р. відповідачем надіслано позивачу повідомлення про розгляд 14.05.2024 р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Згідно відстеження поштового відправлення вказане повідомлення доставлено до точки видачі 27.04.2024 р. після чого 11.05.2024 р. повернулось відправнику за закінченням терміну зберігання. (а.с. 64, 68, 70).

14.05.2024 р. відповідачем прийнято постанову № 072980 про застосування адміністративно - господарського штрафу до позивача у сумі 34000 грн, за відсутність на момент перевірки роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст.60 . (а.с. 63).

Матеріли справи містять копію роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, зроблену о 07 год. 43 хв. (по часовому поясі UTC), згідно якої вбачається, що водій ОСОБА_2 використовував особисту картку водія Hrytsiuk Oleksandr. (а.с. 67).

Також матеріали справи містять копії роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, зроблену о 07 год. 56 хв. (по часовому поясі UTC), на якій зазначено прізвище водія ОСОБА_4 . (а.с. 72).

До матеріалів справи також додано картку водія ОСОБА_2 (а.с. 23).

Мотивувальна частина

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про дорожній рух" цей Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно з приписами ст. 3 Закону України "Про дорожній рух" державне управління у сфері дорожнього руху та його безпеки здійснюється Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноваженими на це центральними органами виконавчої влади, органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року N 2344-III (далі - Закон N 2344-III).

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - «Закон»).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

В силу частини сьомої статті 6 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за дотриманням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах.

Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із частинами сімнадцятої - двадцятої статті 6 Закону рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - «Порядок № 1567»).

За приписами пункту 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Статтею 53 визначено вимоги до організації міжнародних перевезень пасажирів і вантажів.

Частиною третьою статті 53 Закону установлено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи (частина сьома статті 53 Закону).

Відповідно до ч. 8 ст. 53 Закону водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

За змістом ст. 34 Закону автомобільний перевізник повинен серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена статтею 60 Закону.

Так, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шостий частини першої); управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац одинадцятий частини першої).

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, зводяться до питання правомірності винесення оскаржуваної постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 гривень. Підставою винесення оскаржуваної постанови слугувало встановлення відповідачем порушення статті 53 Закону, відповідальність за яке передбачена статтею 60 вказаного Закону, а саме: відсутність роздруківки з цифрового тахографа на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія.

У пункті 15 Порядку №1567 визначений виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання вантажних перевезень перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Статтею 53 визначено вимоги до організації міжнародних перевезень пасажирів і вантажів.

Так, ч. 3 ст. 53 Закону установлено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:

1) дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

2) дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

4) сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документи на вантаж.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи (частина сьома статті 53 Закону).

Обставини у цій справі свідчать, що сторони не заперечують факту обладнання автомобіля, який перевірявся Укртрансбезпекою саме цифровим тахографом.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24 червня 2010 року (далі - «Інструкція №385») картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції №385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Тож, наведеними законодавчими та підзаконними нормативними правовими актами встановлено, що автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення.

До того ж, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, уповноваженими особами відповідача виявлено, що водій позивача - ОСОБА_2 , надав роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, згідно якої вбачається, що водій ОСОБА_2 використовував особисту картку водія Hrytsiuk Oleksandr, тобто здійснював міжнародні перевезення вантажів не використовуючи особисту карту водія, оскільки на роздруківці на паперовому носії відсутня інформації про роботу та відпочинок саме водія ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що вказана роздруківка була зроблена 11.04.2024 р. о 07 год. 43 хв. (по часовому поясі UTC), на момент складання акту рейдової перевірки. Тобто висновки акта перевірки від 11.04.2024 р. №032456 складені на основі саме вказаної роздруківки.

Однак, вже після складення акту №032456 водій - ОСОБА_3 надав нову роздруківку на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок, яка зроблена о 07 год. 56 хв. (по часовому поясі UTC), на якій зазначено прізвище водія ОСОБА_4 .

Отже, на підставі вказаних обставин вбачається, що водій ОСОБА_2 на момент проведення рейдової перевірки здійснював міжнародні вантажні перевезення не використовуючи особисту картку водія Kuliak Mykhailo, а використовував картку іншого водія - Hrytsiuk Oleksandr.

Стаття 60 Закону визначає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шостий частини першої); управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац одинадцятий частини першої).

Так, контролюючий орган у цій справі притягнув перевізника до відповідальності саме за абзацом шостим частини першої статті 60 Закону, тобто за виконання міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону.

В частині доводів позивача щодо невірної кваліфікації виявленого порушення, судом враховано, що законодавець виклав статтю 53 Закону таким чином, що включив у її зміст на ряду із іншими документами також вимогу роздрукувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Тобто, ця вимога - роздруковувати на паперових носіях відповідної інформації з цифрового тахографа також передбачена статтю 53 Закону.

Положеннями статті 60 Закону передбачено різні за своїм складом порушень: відсутність документів, передбачених статтею 53 Закону (абзац шостий), та порушення вимог використання тахографа, у тому числі без щоденних даних режимів праці та відпочинку (абзац одинадцятий).

У першому випадку порушення за умови його доведеності тягне за собою накладення адміністративно-господарського штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в другому - штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши законодавчі положення, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшла висновку, що у цій справі контролюючий орган вірно кваліфікував порушення перевізника саме за абз. 6 ч. 1 ст. 60 вказаного Закону.

Цей висновок випливає з того, що абз. 6 ч. 1 ст. 60 вказаного Закону визначає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У свою чергу, вимога роздрукувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв чітко визначена саме статтею 53 Закону.

Тому, суд вважає, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

При розгляді даної справи судом враховано правову позицію Верховного Суду у постанові від 01 жовтня 2024 року у справі № 140/5466/23.

Щодо доводів позивач про неналежне повідомлення його про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок №1567), пунктом 25 якого передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У відповідності до пункту 26 Постанови №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності) (пункт 26).

Згідно пункту 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Як свідчать матеріали справи, 19.04.2024 р. відповідачем надіслано позивачу повідомлення про розгляд 14.05.2024 р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Згідно відстеження поштового відправлення вказане повідомлення доставлено до точки видачі 27.04.2024 р. після чого 11.05.2024 р. повернулось відправнику за закінченням терміну зберігання.

Вказане повідомлення направлялись на вірну адресу ФОП ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , що не заперечується позивачем.

Суд зауважує, що Укртансбезпека не може нести відповідальність за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції позивачем, які від суб`єкта не залежать, оскільки обов`язок відповідача обмежується додержанням відповідного строку направлення повідомлення та виду послуг відправлення.

Надсилання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов`язків відповідачем щодо інформування. При цьому, відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє листи, та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника (відповідача).

Свідоме неотримання кореспонденції, яка направлялася відповідачем на офіційну адресу та, в подальшому, посилання на те, що відповідач не повідомив про дату, час та місце розглядом справи, не можуть бути підставами для скасування постанови, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні Порядку №1567 та Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №820/4624/17.

Інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в даному судовому рішенні.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови, в той час як позивачем не підтверджено суду обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги.

У зв`язку із зазначеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати

У відповідності до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки відповідач не поніс таких витрат, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат на його користь.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити у задоволені адміністративного позову.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області (вул. Руська, 248У, м. Чернівці, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, 58023, ).

Суддя Т.М. Брезіна