Справа № 240/22764/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/22764/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років, зарахувавши до страхового стажу та періоду проживання і роботи в зоні гарантованого добровільного періоду роботи по трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 01.11.1988.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , досягнувши віку 54 роки, маючи страховий стаж 22 роки 4 місяці 27 днів та статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглядало ГУ ПФУ в Харківській області, яке рішенням від 28.08.2024 № 38 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, оскільки позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 11 місяців 26 днів, що є недостатнім для визначення права на пенсію відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Також до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1988, оскільки вони внесені з порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Позивач зазначає, що записи в його трудовій книжці виконані без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності, завірені підписами та печатками роботодавця. Ведення трудових книжок це відповідальність роботодавця, а тому позивач не може нести відповідальності за недотримання правил ведення трудової книжки.

Позивач з таким рішенням ГУ ПФУ в Харківській області не погоджується, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Харківській області надіслав 28.11.2024 відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантовано добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років; підтверджено період проживання 2 роки 11 місяців 26 дні; не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з 03.09.1987 по 01.11.1988, з 10.01.1991 по 31.08.1992, оскільки вони внесені з порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок та запропоновано позивачу надати уточнюючі довідки для їх зарахування. Зазначив, що право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у позивача відсутнє, а тому рішення від 28.08.2024 № 38 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Представник ГУ ПФУ в Житомирській області 03.01.2025 до суду направив відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю. Вважає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки згідно з поданими документами позивачу правомірно не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з 03.09.1987 по 01.11.1988, з 10.01.1991 по 31.08.1992 та документально не підтверджено період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з моменту аварії до 01.01.1993 року, а тому право на призначення пенсії він набуде після досягнення 65 років.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , вважаючи, що на підставі норм ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, 21.08.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 28.08.2024 № 38 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного для зниження пенсійного віку 3-річного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

При цьому відповідачами до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи згідно трудової книжки з 03.09.1987 по 01.11.1988, з 10.01.1991 по 31.08.1992, оскільки вони внесені з порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Не погоджуючись із такими рішенням відповідачів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058), який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною першою статті 9 Закону №1058 передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1058 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону призначається одна пенсія за її вибором.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058.

Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону №796 право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з частиною 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону «Про статут і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», якщо не обумовлене інше.

Під час визначення права на пенсію осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно виходити з того, що застосування початкової величини зниження пенсійного віку обов`язковою умовою є проживання чи робота на забрудненій території у період від 26 квітня по 31 липня 1986 року незалежно від тривалості періоду, а також те, що станом на 1 січня 1993 року особа повинна прожити (відпрацювати) певний період, який відповідає цій зоні радіоактивного забруднення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.03.1996, видане Житомирською облдержадміністрацією (категорія 3).

Згідно довідки від 14.08.2024 №480, виданої Словечанською сільською радою, ОСОБА_1 дійсно постійно зареєстрований і проживає в с.Листвин Коростенського (Овруцького) району Житомирської області з 26.04.1986 по 28.08.1987, з 10.01.1991 по 02.09.1992, з 17.07.1993 і по теперішній час.

Згідно постанови КМУ від 23.07.1991 №106 с.Листвин Овруцького району Житомирської області внаслідок Чорнобильської катастрофи відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія).

Тобто, до позивача застосовується початкова величина.

Разом з цим, до періодів постійної роботи (проживання) на території гарантованого добровільного відселення та до загального страхового стажу не враховано періоди роботи ОСОБА_1 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1988, а саме з 03.09.1987 по 01.11.1988, з 10.01.1991 по 31.08.1992, оскільки вони внесені з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993р. № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за № 110, а саме:

- з 03.09.1987 по 01.11.1988 - різниця між датою прийому та датою наказу про прийом складає більше місяця (наказ про прийом «Приказ №43 от 18.02.1988г»);

- з 10.01.1991 по 31.08.1992 - різниця між датою прийому та датою наказу про прийом складає більше місяця (наказ про прийом «Приказ №17-к от 20.03.1991г.»).

Зазначено про необхідність надання уточнюючих довідок для зарахування цих періодів.

Так, трудова книжка ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 оформлена 01.11.1988, а тому порядок ведення трудових книжок у спірний період регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року № 252) (надалі - Інструкція № 162), а в подальшому - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (надалі - Інструкція № 58).

Як було передбачено у пункті 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше виконується адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. У трудову книжку вносяться, з-поміж іншого, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Інструкцією № 162 та Інструкцією № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників, що діяли на період спірних періодів роботи позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , унормовано, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами; записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Питанням, яке постало на вирішення суду, є зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи за записами у трудовій книжці НОМЕР_1 з урахуванням різниці в датах наказів про прийняття та звільнення з роботи.

Надаючи юридичну оцінку обґрунтованості вказаних підстав для відмови у зарахуванні страхового стажу суд враховує те, що відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У цій справі судом не встановлено, а відповідачами не вказано жодних недоліків у записах трудової книжки НОМЕР_1 щодо періодів роботи позивача. Суд перевірив і з`ясував, що трудова книжка НОМЕР_1 містить належні записи про роботу позивача, які скріплені печатками підприємств та підписами із зазначенням відповідних наказів та їх реквізитів.

А тому слід врахувати, що положеннями Закону № 1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність достатнього та належного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Наведене судом узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а про те, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 31.07.2018 у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення даної справи.

Судом встановлено, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.03.1996 (3 категорія).

Отже, посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи відповідача про те, що станом на 01.01.1993 позивач прожив на території гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки (2 роки 11 місяців 26 днів), з огляду на що останній не має права на пенсію зі зниженням пенсійного віку, суд до уваги не бере, оскільки документами, наданими до матеріалів справи підтверджено, що позивач постійно, за винятком періоду служби в радянській армії (з 10.11.1988 по 11.12.1990) проживав і працював в зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому суд зазначає, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, рішення якого оскаржуються, не надано доказів того, що видача позивачу посвідчення та/або довідки була оскаржена або, що таке посвідчення скасоване.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин під час судового розгляду цієї справи, обчислення та з`ясування питання щодо достатнього страхового стажу позивача потребує відповідного розгляду та належної оцінки з боку пенсійного органу, до повноважень якого віднесено розгляд та вирішення питання щодо призначення пенсії.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2024 про призначення пенсії за віком відповідно ч. 2 ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Аналогічно у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 560/8761/22 Верховний Суд вказав, що обраний спосіб захисту порушених прав (зобов`язання органу пенсійного фонду повторно розглянути заяву про перерахунок та виплату призначеної пенсії на підставі довідки спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону № 590 від 17 грудня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні) відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.

Така позиція є усталеною у судовій практиці й кореспондується з положеннями КАС України, за якими суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення цієї пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23.

Тому, позовні вимоги до другого відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволенню не підлягають.

Отже, заявлені позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково.

На підставі положень частини третьої статті 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір, підлягає частковому відшкодуванню на користь позивача у розмірі 605 грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Керуючись статтями 139, 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир,Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 офіс, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.08.2024 № 38 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.) судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

16.06.25