Справа № 420/17681/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛАНТА" до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛАНТА" звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці, в якому просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000105/2 від 15.02.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000199.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що декларантом подано митні декларації на товари, які надійшли на виконання умов зовнішньоекономічного контракту. Разом з митними деклараціями до митного органу подані зовнішньоекономічний контракт та доповнення, а також інші документи відповідно до Митного кодексу України. Однак спірним рішенням про коригування митної вартості збільшено вартість товару, застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів. У той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм Митного Кодексу. Усі документи, які зазначені у вищевказаній статті 53 МКУ як основні, були надані декларантом. Однак, основний метод визначення митної вартості безпідставно не було застосовано відповідачем. Крім того, позивач вважає, що митний орган не надав пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов, що підтверджує необґрунтованість оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.

Відповідач подав до суду надійшов відзив, в якому зазначив, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Декларантом було надіслано електронні повідомлення, в яких вказано, що додаткові документи надати не мають можливості та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів. Таким чином, розбіжності усунені не були, а декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ. Також декларантом не було за власним бажанням надано додаткові, наявні у нього, інші документи, які б переконливо спростували (пояснили) розбіжності у наданих документах, а також не було надано всі витребувані митним органом документи, зокрема: каталоги, специфікації фірми - виробника товару; виписку з бухгалтерської документації та висновок про вартісні характеристики товарів. Отже, декларант не скористався правом відповідно п.3 ст. 53 МКУ надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом, було обрано метод визначення митної вартості резервний. Оскільки, відповідно до п.2 статті 58, використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п.3 статті 58 застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Кодексу. В митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому, відповідно до статей 59,60 МКУ, неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62,63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до пункту 1 статті 59 МКУ у разі якщо митну вартість товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 МКУ, оскільки, відповідно до пункту 2 статті 58, використані декларантом відомості не підтверджені документально, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням другорядних способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ), а саме: резервним методом.

Ухвалою від 11.06.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 28.06.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Одеської митниці про розгляд справи №420/17681/24 у судовому засіданні з викликом сторін у справі.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 21.09.2023 року між Позивачем ТОВ БІЛАНТА (Покупець) та компанією TCP TUSCANY CHEMICAL PRODUCTION SRLS S.S. Regionale 66, n.2 - 51100 Pistoia (PT) Italy (Продавець) був укладений контракт № 2-09/2023 (надалі Контракт), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує на умовах EXW FACTORY WAREHOUS TCP TUSCANY CHEMICAL PRODUCTION SRLS S.S. Regionale 66, n.2 - 51100 Pistoia (PT) Italy (згідно з Incoterms 2020) непродовольчі товари, вироблені та реалізовані Продавцем (надалі - Товари), (копія Контракту додається).

За даним Контрактом Продавцем був поставлений товар, який надійшов на митну територію України в асортименті: мийнi засоби, розфасованi для роздрiбної торгiвлi в пластиковi ємностi, не в аерозольнiй упаковцi: засiб для прання рiдкий SDM BUCATO CLASSICO ЗL - 180шт; засiб дпя прання рiдкий SDM BUCAТО CLASSICO 5L - 1024шт; засіб для прання рiдкий SDM BUCAТО LAVANDA ЗL - 180шт; засiб для прання рiдкий SDM BUCATO LAVANDA 5L - 512шт; рiдкий засiб для миття посуду SDM LAVAPIAТТI LIMONE 1000ML - 900шт; рiдкий засiб для миття посуду SDM LAVAPIAТТI LIMONE 1250ML - 810шт; рiдкий засiб для миття жирних поверхонь SDM SGRASSANTE IGIENIZZANTE 750ML - 1200шт; рiдкий засіб для миття скла SDM LAVAVETRI 750ML - 600шт; засiб для прання рiдкий SDM BUCATO CLASSICO 2L - 128шт; Торговельна марка Schiuma di Marsiglia; Виробник ТСР TUSCANY CHEMICAL PRODUCTION SRLS; Країна виробництва EU.

З метою митного оформлення даного товару декларантом Позивача, ТОВ ГРАНД ПРАЙД, була подана електронна митна декларація 24UA44U0 від 13.02.2024.

Разом з митною декларацією були подані документи для підтвердження всіх складових заявленої митної вартості товарів, а саме:

Контракт № 2-09/2023 від 21.09.2023 року;

Рахунок-проформа №21 від 21.09.2023 року;

Рахунок -фактура (інвойс) № 7/00 від 05.02.2024;

Пакувальний лист б/н від 05.02.2024;

Електронна квитанція SWIFT від 31.10.2023 про передоплату за товар (на суму 5353, 85 євро);

Електронна квитанція SWIFT від 01.12.2023 про передоплату за товар (на суму 602, 97 євро);

Автотранспортна накладна 881838 від 05.02.2024 р.;

Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № VE n. T 648513 від 09.02.2024 р.;

Документ, що підтверджує вартість перевезення товару (Довідка про транспортні витрати) № 108 від 12.02.2024 р.;

Договір про надання послуг митного брокера № 3/В-34 від 24.11.2023;

Копія Експортної декларації №24ITQ3J010006096E5 від 09.02.2024.

Перелік доданих документів зазначений в графі 44 Митної декларації 24UA83U4 від 15.02.2024 р.

Проте, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митним органом встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

15.02.2024 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000105/2.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000105/2 від 15.02.2024 року зазначено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів, а саме:

1) Згідно п.3 зовнішньоекономічного договору № 2-09/2023 від 21.09.2023, ціна за товар включає в себе вартість упаковки та маркування товару, але у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, рахунок-фактурі) відсутні дані про числові значення такої складової митної вартості, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

2) Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Подана до митного оформлення: довідка про транспортні витрати № 108 від 12.02.2024, не містить посилання на договір про надання транспортних послуг, інформації щодо вартості вантажно-розвантажувальних робіт та умов поставки товару, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування.

3) Згідно п.7 контракту покупець здійснює оплату шляхом банківського переказу в євро на рахунок продавця суми, яка визначається в проформі інвойсі, але в поданих до митного оформлення банківських платіжних документах: №6 від 31.10.2023 та №8 від 01.12.2023 відсутнє посилання на проформу інвойс № 21 від 21.09.2023.

Одеська митниця, приймаючи Рішення про коригування митної вартості товарів, визначила їх митну вартість за резервним методом, із застосуванням рівня митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби щодо ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшою ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням, останній має право на його оскарження, а також право на випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000105/2 від 15.02.2024 року відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000199.

Позивач, вважаючи протиправними вказані рішення та картку відмови відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23, 24 ст.4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000105/2 від 15.02.2024 року зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності.

Жодного належного та допустимого доказу, що надані позивачем документи містять розбіжності не надано. Розбіжність це відсутність однаковості в документах щодо митної вартості товару. В рішенні відсутні посилання на розбіжності в наданих документах.

В той же час в договорі, декларації, Інвойсі, які є основними документами, жодних розбіжностей саме у вартості товару не міститься.

Щодо тверджень відповідача про коригування митної вартості товарів з підстав відсутності даних про числові значення такої складової митної вартості як упаковка та маркування суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Контракту встановлено, що Продавець продає, а Покупець купує на умовах EXW FACTORY WAREHOUSE TCP TUSCANY CHEMICAL PRODUCTION SRLS s.s. regionale 66, n.2 - 51100 Pistoia (PT) Italy (згідно з Інкотермс 2020).

Статтею А.9. розділу EXW Правил Інкотермс передбачено, що Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно надавати у розпорядження товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки. Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.

Крім того, в пункті 3 Контракту зазначено, що маркування та упаковка включені в ціну товару.

З наведеного вбачається, що витрати з пакування товару, його маркування вже увійшли у фактурну його вартість, а тому Позивачем не понесено додаткових витрат на пакування та маркування товару. А отже, в даному випадку, пакування та маркування, самі по собі, не враховуються при визначенні митної вартості товару та вони не можуть вплинути на правильність визначення Позивачем митної вартості.

Верховний Суд у своїй Постанові від 22.01.2019 року у справі № 815/6794/17 дійшов такого висновку: Згідно зовнішньоекономічного договору ціна товару, що був предметом поставки, вже включає в себе вартість упаковки та маркування, а тому за правилами частини десятої статті 58 Митного кодексу України ці складові не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

Отже, зауваження митного органу щодо того, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару (упаковка), внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару - є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача про коригування митної вартості товарів через те, що довідка про транспортні витрати № 108 від 12.02.2024 не містить посилання на договір про надання транспортних послуг, інформації щодо вартості вантажно-розвантажувальних робіт та умов поставки товару суд зазначає наступне.

23 січня 2024 року Позивач уклав з ТОВ ДН ТРАНС Договір №02/01/2024 про перевезення вантажів.

Після здійснення перевезення, 12.02.2024 р. ТОВ ДН ТРАНС видало Довідку про транспортні витрати, де вказана вартість за міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України (51100 Pistoia-26010 Viano-35010 Carmignano di Brenta (Італія) - м/п Чоп (кордон України), складає 107 622,00 грн.), що враховується при визначенні митної вартості товару. Дана Довідка була надана Відповідачу разом з митною декларацією (додається).

Відповідно до виставленого ТОВ ДН ТРАНС рахунку на оплату № 76 від 12 лютого 2024 р., Позивач сплатив послуги з перевезення, про що свідчить Платіжна інструкція №887 від 01.03.2024 р. та Акт надання послуг № 76 від 15 лютого 2024 р.

В рахунку на оплату № 76 від 12 лютого 2024 р. та Акті надання послуг № 76 від 15 лютого 2024 р. зазначено, що вони видаються на підставі Договору №02/01/2024 від 23.01.2024 р.

Сума транспортних витрат, зазначена в Довідці про транспортні витрати, аналогічна сумі, зазначеній в Рахунку на оплату, платіжній інструкції та Акті надання послуг за Договором №02/01/2024 від 23.01.2024. Тому, дані в Довідці про транспортні витрати повністю узгоджуються з даними в документах, що підтверджують факт оплати транспортних послуг.

Крім того, сам Відповідач у своєму Рішенні про коригування вказав, що до документів для підтвердження витрат на транспортування можуть належати акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку. Відповідно, наданий Позивачем Акт надання послуг № 76 від 15 лютого 2024 р. та Платіжна інструкція №887 від 01.03.2024 р. підтверджують витрати на транспортування, які зазначені в Довідці про транспортні послуги від 12.02.2024 р.

Правовою нормою (ст. 53 Митного кодексу України), яка містить перелік документів, що надаються митному органу на підтвердження митної вартості товару, не зазначені обов`язкові реквізити транспортних (перевізних) документів.

У Постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов правового висновку, що, оскільки МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Тому, витребування Відповідачем додаткових документів є безпідставним.

Щодо вантажно-розвантажувальних робіт та умов поставки товару суд зазначає наступне.

Статтею 9.1. Розділу 9 Правил Інкотермс передбачено, що "E"-термін покладає на продавця мінімальні зобов`язання. З іншого боку, як часто відбувається на практиці, продавець може допомагати покупцю завантажити товар на транспортний засіб, наданий останнім. Якщо покупець бажає покласти на продавця ці додаткові обов`язки, це має бути обумовлено в договорі купівлі-продажу.

Відповідно до Розділу 11 Правил Інкотермс - преамбули до деяких торговельних термінів все ж попереджають сторони про необхідність спеціальних умов договору у випадку бажання сторін вийти за межі умов Інкотермс:

- EXW - додатковий обов`язок продавця завантажити товар на транспортний засіб покупця.

Відповідно до преамбули розділу EXW Правил Інкотермс, якщо сторони бажають покласти на продавця обов`язки щодо завантаження товару в місці відправлення та всі ризики й витрати такого завантаження, це має бути чітко обумовлено шляхом включення відповідного застереження до договору купівлі-продажу.

Беручи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що сторони Контракту включили до нього відповідне застереження. Згідно пункту 3 Контракту ... завантаження на вантажівку Покупця включені в ціну.

З наведеного вбачається, що витрати на завантаження товару вже увійшли у його фактурну вартість, а тому Позивачем не понесено додаткових витрат на завантаження. А отже, в даному випадку, завантаження, саме по собі, не враховується при визначенні митної вартості товару, та воно не може вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

Отже, зауваження митного органу щодо того, що у поданій до митного оформлення Довідці про транспортні витрати відсутня певна інформація, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування є необґрунтованими.

Щодо тверджень відповідача у рішенні про коригування митної вартості товарів, що в банківських платіжних документах відсутнє посилання на проформу інвойс № 21 від 21.09.2023 суд зазначає наступне.

В Проформі інвойс № 21 від 21.09.2023 р. та Інвойсі № 7/00 від 05.02.2024, які були додані до митної декларації зазначено умови оплати за товар: 100% попередній банківський переказ (TERMS OF PAYMENT: 100% Advanced bank transfer) та міститься посилання на Контракт (CONTRACT NO. 2-09/2023 dated 21/09/2023).

Ціна за товар зазначена в даних документах і складає 5956,82 євро. Тобто дані документи пов`язані між собою. Проформа інвойс є невід`ємною частиною цього Контракту.

Відповідно до умов оплати, 31.10.2023 р. Позивачем був здійснений платіж (частина оплати) як передоплата за мийні засоби за Контрактом №2-09/2023 від 21.09.2023 у сумі 5353,85 євро, про що свідчить квитанція SWIFT від 31.10.2023 року (70: Remittance Information: PRPMNT FOR detergents ACC CNTR N 2-09/2023 DD 21.09.2023).

01.12.2023 р. Позивачем була здійснена друга частина оплати за мийні засоби за Контрактом №2-09/2023 від 21.09.2023 у залишковій сумі 602,97 євро, про що свідчить квитанція SWIFT від 01.12.2023 року (70: Remittance Information: PRPMNT FOR detergents ACC CNTR N 2-09/2023 DD 21.09.2023).

Отож сума, сплачена Позивачем за товар, дорівнює сумі, вказаній в Проформі інвойс № 21 від 21.09.2023 р. та Інвойсі № 7/00 від 05.02.2024 відповідно до Контракту №2-09/2023 (5353,85 євро + 602,97 євро = 5 956,82 євро).

Разом з тим, відповідно до розділу 2 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим Постановою Правління НБУ 28.07.2008 № 216 (у редакції постанови Правління НБУ 25.08.2022 № 189), платіжна інструкція в іноземній валюті повинна містити такий обов`язковий реквізит як призначення платежу (абзац 10 пункту 14).

Даним Положенням не передбачено, що саме потрібно вказувати в призначенні платежу. Лише вказується, що платник заповнює реквізит Призначення платежу платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, надані Відповідачу квитанції SWIFT від 31.10.2023 року та від 01.12.2023 року містять інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування, а саме: Контракт №2-09/2023 від 21.09.2023.

Відповідно до умов даного Контракту, загальна вартість поставки зазначається в Інвойсі, який є невід`ємною частиною цього Контракту.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що вказані квитанції SWIFT містять всі передбачені законодавством реквізити і дають змогу ідентифікувати зроблені платежі з ввезеним товаром.

При цьому, Відповідач не довів, що надані Позивачем квитанції SWIFT містять розбіжності чи наявні ознаки підробки, через що неможливо було б підтвердити числові значення складової митної вартості товарів (ціни) та, відповідно, не обґрунтував правомірність витребування додаткових документів.

Крім того, посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта усіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Відповідачем не доведено, що зазначені ним недоліки щодо умов поставки вплинули чи могли вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.

Суд вважає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано пакет документів у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України.

При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований в постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №809/278/17.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018р. у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення ст. 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Окрім цього, згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 11.09.2012р. в справі №21-262а12, та Верховного Суду, викладеної в постанові від 30.10.2018р. у справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

При цьому митним органом жодним чином не спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 МК України. Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім іншого, суд акцентує увагу на тому, що відповідачем не доведено наявності підстав для застосування другорядних методів визначення митної вартості, а саме резервного методу.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить жодних пояснень з боку митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів всупереч положенням п.п.2, 4 ч. 2 ст.55 МК України.

Згідно з наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 р. Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

В оскаржуваному рішенні не визначено, яка з перелічених у ч. 2 ст. 58 МК України підстав у даному випадку стала причиною неможливості застосування першого методу, яка складова частина митної вартості товару не піддається обчисленню, або не підтверджена документально, чи неправильно обрахована, що позбавляло позивача можливості надати належні документи чи обґрунтування.

Таким чином, дослідивши надані позивачем для митного оформлення документи, копії яких містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивач надав усі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

У свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами обставин надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000105/2 від 15.02.2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000199, а тому вони підлягають скасуванню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛАНТА" (адреса: вул. Академіка Воробйова, 1 Г, м. Одеса, 65031, ) до Одеської митниці (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000105/2 від 15.02.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000199.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛАНТА" сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів