Справа № 240/22636/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/22636/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22 жовтня 2024 року №33577/03-16 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України 28.02.1991 №796-ХП «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 16 жовтня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на три роки згідно із статтею 55 Закону України 28.02.1991 №796-ХП «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на три роки відповідно до статті 55 Закону України 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 16 жовтня 2024 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, маючи право на пенсію із зниженням пенсійного віку у віці 57 років на 3 роки, звернувся із відповідною заявою до органів Пенсійного фонду. ГУ ПФУ в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуло його заяву від 16.10.2024 про призначення пенсії та протиправно відмовило у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням віку на 3 роки. Зазначає, що він дотримався усіх необхідних умов: надав докази проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, досяг віку 57 років, має страховий стаж 38 років 08 місяців 07 днів, проте пенсійний орган безпідставно не зарахував період проживання з 07.10.1992 по 07.07.1995, оскільки у цей час позивач працював у м.Славутич.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін

Від позивача 11.12.2024 надійшли додаткові пояснення, у яких просить зарахувати період його роботи у зоні посиленого радіологічного контролю в місті Славутич Київської області тривалістю 23 роки 2 місяці 23 дні (з 07.10.1992 по 01.01.2015) для зменшення пенсійного віку відповідно до поданої заяви на 3 роки.

Від ГУ ПФУ в Житомирській області до суду 08.01.2025 надійшов відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що оскільки наданими позивачем документами не підтверджено період постійного проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.07.1986 (тобто відсутня початкова величина), а підтверджений факт проживання у цій зоні станом на 01.01.1993 становить 3 років 6 місяців 28 днів, що є недостатнім, тому підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону № 796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні. Також до періоду проживання/роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 07.10.1992 по 07.07.1995, оскільки у цей час позивач працював у м.Славутич, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. У даному випадку позивач матиме право на пенсійну виплату при досягненні 59 річного віку, оскільки має право на вихід на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 1 рік.

ГУ ПФУ в Київській області правом подання відзиву не скористалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є особою, потерпілою від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 09.07.2020, видане Київською обласною державною адміністрацією.

Позивач 16.10.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком як потерпілому від аварії на ЧАЕС із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ Житомирській області, за результатами розгляду якої прийняло рішення від 22.10.2024 №62 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

У рішенні зазначено, що за наданими документами до страхового стажу згідно поданих документів до періоду проживання/роботи не зараховано період проживання з 07.10.1992 по 07.07.1995, згідно довідки № В-169 від 20.06.2022, оскільки не підтверджено постійне проживання/робота на території зони гарантованого добровільного відселення , та згідно записів трудової книжки заявник працював в м.Славутич.

Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки 06 місяців 28 днів, що не дає право зниження пенсійного віку для виходу на пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Про відмову у призначенні пенсії ГУПФУ в Київській області повідомило позивача листом 31.10.2024.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Предметом спору є правомірність рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку на 3 роки, як особі, яка проживала в зоні гарантованого добровільного відселення та до неї не застосовується початкова величина, а не на 6 років, як помилково зазначає відповідач ГУ ПФУ в Київській області.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі-Закон № 1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років .

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Відповідно до частини 1 статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що «відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави».

У рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи частини 2 статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність, зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №796-ХІІ).

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, вік виходу на пенсію зменшується на 4 роки* та додатково на 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

При цьому, відповідно до примітки * початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що початкова величина до нього не застосовується.

Згідно архівної довідки №В-169 від 20.06.2022, виданої Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області, ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований та проживав з 09.03.1989 по 07.07.1995 в селі Нова Радча Народицького району Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106.

Разом з тим, суд критично ставиться до цього доказу, оскільки він спростовується записом №15 трудової книжки позивача НОМЕР_2 , згідно якого з 07.10.1992 позивача прийнято на роботу водієм багатогалузевого підприємства комунального господарства м. Славутич, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія).

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року справі №572/456/17, виходячи з того, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіоактивного забруднення, наголосив, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у відповідній зоні.

Враховуючи викладене, позивачем, за відсутності початкової величини, не підтверджено період постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 6 років у зоні гарантованого добровільного відселення, що давало б право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

При цьому, суд зазначає, що сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення вказаним Законом не передбачено, тому відсутні підстави для врахування періоду роботи (проживання) позивача в м.Славутич.

При цьому, судом не заперечується твердження позивача про те, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії підтверджує особливий статус. Більше того, вказаним Законом №796-ХІІ підтверджується, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Однак, користування пільгами визначеними Законом та наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин суд приходить до висновку, що у позивача відсутні умови, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки.

Позивач матиме право на пенсійну виплату з 12.08.2026 при досягненні 59-ти річного віку, оскільки він має право на вихід на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 1 рік.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22.10.2024 №62 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності викладених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл.,10003., ), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Варшавська, 3Б, селище Макарів, Київська область, 08100, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

17.06.25