Справа № 200/2451/25
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року Справа№200/2451/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №92 від 26.03.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% з пенсії померлого годувальника з моменту подачі заяви, а саме з 19.03.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% з пенсії померлого годувальника з моменту подачі заяви, а саме з 19.03.2025 - протиправною.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність спірного рішення. Зазначає, що, розглянувши заяву та додані до неї документи рішенням відповідача № 92 від 26.03.2025 в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було відмовлено у зв`язку ненаданням документів, які засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї (документа про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою). З вищезазначеним рішенням про відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника позивачка не згодна, вважає його прийняття протиправним та таким, що не відповідає діючому законодавству. Позивач вважає, що нею було надано всі необхідні докази на підтвердження факту перебування на утриманні та така позиція відповідача порушує її право на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись з цим позовом до суду.

Ухвалою від 14.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відповідач наголошує, що позивачкою не надано документи, які засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї (документ про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.5.1979 по 23.08.2012 та з 08.06.2023 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 ; відміткою про сімейний стан в паспорті позивачки.

Позивачка та її чоловік набули статус внутрішньо переміщеної особи (далі ВПО), про що свідчить довідка-список від 19.03.2024 на отримання інформації з ЄІБДВПО для призначення, відновлення та продовження виплати ВПО спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивачки помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 08.03.2025 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1052, місце смерті місто Дніпро, Дніпропетровська область.

19.03.2025 позивачка звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою № 1588/712 про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до ст. 36 Закону України.

Розглянувши заяву позивачки та додані до неї документи рішенням відповідача № 92 від 26.03.2025 в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було відмовлено у зв`язку ненаданням позивачкою документів, які засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, а тому звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі за текстом - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Частина 2 статті 39 Закону № 1058-IV визначає коло осіб, які вважаються непрацездатними і мають право на такий вид пенсії. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 39 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з пунктом 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, зокрема, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

На підставі пункту 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 (витяг з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання), або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Зареєстроване місце проживання у позивачки та її померлого чоловіка були різні, проте у матеріалах пенсійної справи маються довідка-список від 19.03.2024 на отримання інформації з ЄІБДВПО для призначення, відновлення та продовження виплати ВПО, які підтверджують той факт, що позивачка проживала разом з її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, у матеріалах справи мається довідка від 09.04.2025 №11/2-8 Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про надання інформації щодо перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з якої вбачається, що згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Управлінні з 25.04.2022 по теперішній час за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні з 07.10.2024 по 07.03.2025 за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 . Зазначена довідка складена органом виконавчої влади.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706 VII (надалі - Закон №1706-VII) передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Суд зазначає, що надані позивачкою довідки є достатнім документом, що підтверджує факт про місце проживання позивачки (разом з годувальником за однією адресою) та відповідно факт перебування на утриманні, що передбачено п.2.11 Порядку № 22-1. Суд також зазначає, що у спірних правовідносинах відповідачем допущений надмірний формалізм. Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки є обґрунтованими та в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% з пенсії померлого годувальника з моменту подачі заяви, а саме з 19.03.2025 протиправною, суд зазначає наступне.

Єдиною підставою для відмови у спірному рішенні зазначено, що позивачем не надано документи, які засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З приводу вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає, що згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивачки є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та перевести позивачку на пенсію по втраті годувальника з дати, що слідує за датою смерті годувальника (п.3 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV), оскільки всі умови для зазначеного переведення були виконані.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки повністю.

Позивачкою був сплачений судовий збір у сумі 968 грн. 96 коп. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до приписів статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська обл., м. Луцьк, Київський Майдан, буд. 6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.03.2025 № 92 про відмову ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 у перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2025 про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 та провести перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 з дня, що настає за днем смерті годувальника, тобто з 08.03.2025.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька