Справа № 591/297/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 р.Справа № 591/297/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєнко О.О., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, по справі № 591/297/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 №Ч12-12/24-97 від 23.12.2024 якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково визнав належним доказом вручення повістки факт її повернення поштовим відправленням через відсутність адресата. Однак в протоколі та постанові відсутня будь-яка згадка про відповідно повістку, її номер, крім того відсутнє поштове повідомлення, в якому б була належним чином зафіксована відмова від отримання повістки або офіційно підтверджений факт відсутності особи за адресою, як цього вимагає п. 41 Порядку. Натомість в матеріалах справи міститься лише опис вкладення до поштового відправлення, яка сама по собі не підтверджує факту вручення повістки саме ОСОБА_1 , що не може вважатись належним способом оповіщення та створювати склад адміністративного правопорушення. Вказує, що в тексті повістки йдеться про виклик для уточнення персональних даних, в той час як в постанові вже згадано нові обов`язки - проходження ВЛК. Вважає, що зміна мети виклику без належного повідомлення громадянина порушує принцип дій органів влади у спосіб, передбачений законом. Вказує, що йому не роз`яснювались права та обов`язки. Зазначає, що встановлено розбіжності у датах вчиненого правопорушення: у протоколі - 16.12.2024, а у постанові 23.12.2024. Вказує, що відсутній опис обставин під час розгляду справи, тому за відсутності у постанові необхідних даних та чітко встановлених обставин, а також через наявність процедурних порушень слід вважати, що позивач був притягнутий до відповідальності без належних підстав. Зауважує, що у його військовому квитку наявна офіційна відмітка про зняття позивача з військового обліку та про те, що постановці на військовий облік він не підлягає. Вказує про порушення права на безпеку в умовах дії повітряної тривоги, оскільки розгляд протоколу та винесення постанови відбулось 23.12.2024 року під час повітряної тривоги.

Відповідач та третя особа не скористались правом надання відзивів на апеляційну скаргу. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_5 .

08.10.2008 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 позивача було визнано непридатним до військової служби за ст. 38в, ст. 44-а наказу Міністерства оборони України від 1999 року №207.

Як вбачається з копії паспорту позивач з 2007 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

01.11.2024 була сформована повістка №941186, якою зобов`язано позивача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 13.11.2024 о 14:00 год. для уточнення даних.

Повістка була направлена позивачу рекомендованим поштовим відправленням №383 з описом вкладення на адресу реєстрації позивача. Відповідно до трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» відправлення №383 прибуло до відділення одержувача 07.11.2024, 08.11.2024 була невдала спроба вручення, а 12.11.2024 відправлення було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою.

У призначений час позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказана обставина не заперечується сторонами у справі.

03.12.2024 на адресу органів Національної поліції було направлено звернення щодо доставлення позивача у зв`язку з неприбуттями його за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 в місце, зазначене в повістці.

16.12.2024 позивача було доставлено співробітниками Національної поліції до Сумського об`єднаного центу мобілізації як особу, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 210,210-1 КУпАП.

16.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 складено протокол №Х12-24/97 про адміністративне правопорушення відносно позивача. Відповідно до протоколу 16.12.2024 у приміщенні КУ Сумська міська клінічна лікарня №5 було встановлено факт порушення ОСОБА_2 під час особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом по повістці (розпорядженню) «___» ________ 20___ року (так зазначено в протоколі) для уточнення персональних даних, звірки даних військово облікового документа з військово обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів, проходження військово лікарської комісії та визначення призначення без поважних причин, визначених Переліком поважних причин неприбуття, несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №673. Зазначене є порушенням абз. 1 ч. 1 та абз. 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та кваліфікується як вчинення правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Громадянину ОСОБА_1 роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено під підпис, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 23.12.2024 р. о 17:00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . У протоколі позивач власним підписом підтвердив, що отримав другий примірник протоколу.

Додатками до протоколу вказано акт доставки, облікову картку та електронну повістку.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковник ОСОБА_3 , розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 16.12.2024 №Х12-12/24-97 стосовно громадянина ОСОБА_1 склав постанову № Х12-12/24-97 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.12.2024, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Відповідно до змісту постанови 23.12.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 було встановлено факт порушення ОСОБА_1 під час особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом по повістці (розпорядженню) звернення в поліцію 03.12.2024 для уточнення персональних даних, звірки даних військово облікового документа з військово обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів, проходження військово лікарської комісії та визначення призначення без поважних причин, визначених Переліком поважних причин неприбуття, несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №673. Зазначене є порушенням абз. 1 ч. 1 та абз. 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та кваліфікується як вчинення правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому дійшов висновку, що у даному випадку за наявності фактичного складу адміністративного правопорушення, але за наявності окремих недоліків (описок) в тексті постанови по справі про адміністративне правопорушення, така не може бути скасована з формальних підстав.

Перевіряючи правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно із частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено статтею 210-1 КУпАП.

Згідно частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, 25.02.2022 Президентом України видано Указ «Про загальну мобілізацію» № 69/2022, строки якого неодноразового продовжувалась.

Саме з періоду оголошення Президентом України рішення про мобілізацію законодавець пов`язує настання особливого періоду під час якого громадянами України зобов`язуються виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Як вбачається із копії військового квитка НОМЕР_1 ОСОБА_1 , копія якого долучена до матеріалів справи, 08.10.2008 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 позивача було визнано непридатним до військової служби за ст. 38в, ст. 44-а наказу Міністерства оборони України від 1999 року №207, призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 зараховано в запас 08.10.2008 року та знято з військового обліку. Вказано, що постановці на військовий облік не підлягає (Наказ МО України №342, п. 2, 3 від 09.06.2006).

Однак, Наказ МОУ №342 від 09.06.2006 втратив чинність відповідно до наказу МОУ «Про внесення змін до Настанови з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу в Збройних Силах України та інших військових формувань» №24 від 15.01.2015.

Як вбачається із змісту наказу Міністерства оборони України від 15 січня 2015 року № 24 «Про внесення змін до Настанови з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу в Збройних Силах України та інших військових формувань» було скасовано положення про зняття з військового обліку громадян, які визнані військово-лікарняною комісією непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час, а позивач з цього часу отримав статус військовозобов`язаного. Відтепер для отримання у військовому квитку запису «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» необхідно, аби при проходженні медичної комісії ВЛК встановила статтю із списком хвороб, наведеному в наказі №402 від 14.08.2008.

Апеляційний суд зазначає, що 04 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

У відповідність до зазначеного Закону України був приведений наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.

Колегія суддів також зазначає, що запис у військовому квитку позивача, - «знятий з військового обліку згідно з наказом МО України № 342 від 09.06.2006» безумовно не означає, що позивач не підлягає призову у воєнний час, оскільки за станом здоров`я громадянин може бути непридатним до військової служби у мирний час, але обмежено придатним у воєнний стан. При цьому, колегія суддів зауважує, що останнє не означає, що громадянин не може проходити військову службу чи повинен отримати відстрочку від мобілізації, а лише свідчить про те, що деякі види служби та роботи йому протипоказані.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань (ч. 1 ст. 27 Закону).

Пунктом 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлені обов`язки громадян, які перебувають у запасі Збройних Сил України. Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Отже, якщо особу знято з військового обліку за наказом №342 від 09.06.2006 року, тому вона підлягає мобілізації на службу в ЗСУ під час військового стану після проходження військово-лікарської комісії.

В ході розгляду справи позивачем не надано доказів про наявність у нього дійсного військово-облікового документу, або відомостей що позивач не має статусу військовозобов`язаного.

Таким чином, доводи позивача про те, що він знятий з військового обліку та на підставі Наказу МО України №342, п. 2, 3 від 09.06.2006 постановці на військовий облік не підлягає є необґрунтованими.

Судовим розглядом встановлено, що фактичною підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, на підставі спірної постанови слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період, у зв`язку з неприбуттям до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у строк і місце, зазначені в повістці для уточнення даних.

Як вбачається з копії паспорту позивач з 2007 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

01.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 була сформована повістка №941186, якою зобов`язано позивача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 13.11.2024 о 14:00 год. для уточнення даних.

Зі змісту позову вбачається, що позивачем заперечується факт отримання ним повістки про необхідність прибути годині до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних.

Згідно із пунктом 41 Порядку "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Доводячи обставину повідомлення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 13.11.2024 о 14:00 год. для уточнення даних, відповідачем до суду подано копію опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення №383 про надсилання повістки №941186 від 01.11.2024, яке було направлено позивачу на адресу: АДРЕСА_1 . Відповідно до трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» відправлення №383 прибуло до відділення одержувача 07.11.2024, 08.11.2024 була невдала спроба вручення, а було 12.11.2024 повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою (а.с. 41).

Слід зауважити, що адреса позивача, на яку було направлено повістку збігається із зареєстрованою адресою місця проживання позивача, зазначеною у копії паспорта позивача, яку він надав разом з позовною заявою саме цю адресу позивач вказав у позовній заяві як адресу проживання.

Отже, фактично направлення повістки відбулося за належним адресом, повістка направлена 06.11.2024, що підтверджується даними поштового відстеження та після невдалої спроби вручення 08.11.2024 та проставлення 12.11.2024 про це відмітки в довідці про причини повернення повернулася 14.11.2024 на адресу відправника.

Доводи позивача про відсутність офіційно підтвердженого факту відсутності особи за адресою, як цього вимагає п. 41 Порядку колегія суддів відхиляє та зазначає, що відповідно до п. 41 Порядку № 560 день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи є належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тому відомості трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» щодо відправлення №383 є належним підтвердженням, що відповідає вимогам п. 41 Порядку № 560.

Стосовно доводів позивача про те, що у тексті повістки йдеться про виклик для уточнення персональних даних, в той час як в постанові вже згадано нові обов`язки - проходження ВЛК, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до тексту повістки №941186 від 01.11.2024 ОСОБА_1 викликається до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 на 13.11.2024 о 14:00 год. для уточнення даних.

Як убачається з протоколу №Х12-24/97 від 16.12.2024 встановлено факт порушення ОСОБА_2 під час особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом по повістці для уточнення персональних даних, звірки даних військово облікового документа з військово обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів, проходження військово лікарської комісії та визначення призначення без поважних причин, визначених Переліком поважних причин неприбуття, несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №673.

Відповідно до постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_3 , який розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 16.12.2024 №Х12-12/24-97 стосовно громадянина ОСОБА_1 склав постанову № Х12-12/24-97 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.12.2024, якою було встановлено факт порушення ОСОБА_1 під час особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом по повістці (розпорядженню) звернення в поліцію 03.12.2024 для уточнення персональних даних, звірки даних військово облікового документа з військово обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів, проходження військово лікарської комісії та визначення призначення без поважних причин, визначених Переліком поважних причин неприбуття, несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №673.

Колегія суддів зауважує, що мета виклику позивача відповідно до повістки для уточнення даних не суперечить меті його виклику, вказаній як у протоколі так і у постанові про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до протоколу №Х12-24/97 від 16.12.2024 громадянину ОСОБА_1 роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено під підпис, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 23.12.2024 о 17:00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . У протоколі позивач власним підписом підтвердив, що отримав другий примірник протоколу.

Таким чином доводи позивача про те, що йому не роз`яснювались права та обов`язки є безпідставними, оскільки жодних зауважень та клопотань позивач не зазначив.

Щодо доводів позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки розгляд справи було здійснено під час повітряної тривоги, колегія суддів зазначає, що клопотань щодо вжиття заходів безпеки під час повітряної тривоги або про відкладення розгляду справи з цих причин позивачем не заявлялись, тому вказані доводи не є обгрунтованими.

Стосовно доводів позивача про розбіжності у датах вчиненого правопорушення: у протоколі - 16.12.2024, а у постанові - 23.12.2024 та відсутність опису обставин під час розгляду справи, колегія суддів зазначає, що при наданні оцінки процедурним порушенням, які були допущені суб`єктом владних повноважень при вчиненні вказаних у позові дій, суд бере до уваги співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може бути наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

У даній справі суд констатує, що під час розгляду справи не було встановлено таких процедурних порушень, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Судом не встановлено порушень з боку відповідача під час винесення спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення, які б давали підстави вважати вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП недоведеною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку за наявності фактичного складу адміністративного правопорушення, але за наявності окремих недоліків (описок) в тексті постанови по справі про адміністративне правопорушення, така не може бути скасована з формальних підстав.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, підтвердженим є факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому складання постанови уповноваженим органом про притягнення його до адміністративної відповідальності, є правомірним, тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, та не підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2025 року по справі № 591/297/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2025 по справі № 591/297/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий