Справа № 420/16952/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/16952/24

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 21.01.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні їй пенсії від 18.03.2024 №54; зобов`язання зарахувати до її трудового стажу роботи період роботи: з 07.07.1980 по 23.09.1980, з 30.09.1980 по 10.10.1984, з 01.08.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2000, з 01.06.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 03.09.2001, з 04.09.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 03.12.2004 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ; зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку у віці 63 роки, а саме - з 16.03.2024.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка, досягнувши пенсійного віку, звернулася до пенсійного органу із заявою для призначення пенсії за віком, однак, рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області їй було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 21 рік, який дає право на призначення такого виду пенсії. На думку позивачки, вказане рішення є протиправним та таким, що порушує її право на належний соціальний захист.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №54 від 18.03.2024; зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 11.03.2024 про призначення їй пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: з 15.05.1978 по 11.07.1979 у Балтському міськзмішторгу, з 07.07.1980 по 23.09.1980 на Балтському заводі «Оптікон», з 30.09.1980 по 15.07.1983 на Балтському комбінаті громадського харчування, з 01.08.2000 по 31.08.2000, 01.10.2000 по 31.12.2000, 01.06.2001 по 31.07.2001, 01.09.2001 по 03.09.2001, з 04.09.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 03.12.2004 на підприємстві АО «Аграрій», що зазначені у трудовій книжці; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки повторний розгляд питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який вирішував питання про призначення позивачці пенсії за віком, в даному випадку ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, управління зазначає щодо правомірності рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України №1058-IV з підстав відсутності необхідного страхового стажу 21 рік (на момент звернення із заявою про призначення пенсії стаж становив 18 років 03 місяці 7 днів). На думку апелянта, неможливо зарахувати до страхового стажу позивачки період її роботи з 15.05.1978 по 11.07.1979 у Балтському міськзмішторгу, з 07.07.1980 по 23.09.1980 на Балтському заводі «Оптікон», з 30.09.1980 по 15.07.1983 на Балтському комбінаті громадського харчування - у зв`язку з наявністю виправлень та неточності у трудовій книжці. Також, не підлягає зарахуванню до стажу позивачки період її роботи з 01.08.2000 по 31.08.2000, 01.10.2000 по 31.12.2000, 01.06.2001 по 31.07.2001, 01.09.2001 по 03.09.2001, з 04.09.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 03.12.2004 на підприємстві АО «Аграрій» з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». /а.с.84-85/

18.03.2024 ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення №54 про відмову у призначені пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 21 рік, оскільки стаж роботи позивачки складає 18 років 03 місяці 7 днів. /а.с.39/

У рішенні пенсійний орган вказав, що до страхового позивачки за доданими документами не зараховано наступні періоди:

з 15.05.1978 по 11.07.1979, оскільки дата звільнення (11.07.1979) не відповідає даті наказу про звільнення (10.09.1979);

з 07.07.1980 по 23.09.1980, оскільки наявне виправлення в номері наказу про прийняття на роботу;

з 30.09.1980 по 10.10.1984 (зараховано з 15.07.1983 по 10.10.1984), оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу, а також номер наказу про прийняття дописаний іншим чорнилом. Згідно довідки від 27.04.2023 №М-227/01-22 ім`я зазначене в первинних документах (рос. « ОСОБА_2 ») не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_2 );

з 01.08.2000 по 31.08.2000, 01.10.2000 по 31.12.2000, 01.06.2001 по 31.07.2001, 01.09.2001 по 03.09.2001 та з 04.09.2001 по 31.12.2003, оскільки записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків);

з 01.01.2004 по 03.12.2004, оскільки відсутня сплата внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, в рішенні окремо було зазначено, що для зарахування страхового стажу необхідно надати: за період з 15.05.1978 по 11.07.1979, з 07.07.1980 по 23.09.1980 - уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів та відомості про реорганізацію;

за період з 30.09.1980 по 10.10.1984 - уточнюючий документ про приналежність даних, зазначених у довідці від 27.04.2023 №М-227/01-22, заявниці;

за період з 01.08.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2000, з 01.06.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 03.09.2001 та з 04.09.2001 по 31.12.2003 - підтвердження первинними документами, а сервісному центру Пенсійного фонду України за місцем звернення заявника ініціювати зустрічну перевірку.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону України №1058-IV).

За змістом ч.2 ст. 26 Закону України №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Згідно розрахунку стажу позивачки, пенсійним органом зараховано періоди трудової діяльності з 01.09.1976 по 29.01.2021, що склав 18 років 03 місяці 7 днів.

Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка з 15.05.1978 по 11.07.1979 працювала на підприємстві Балтського міськзмішторгу (записи №№3,4); з 07.07.1980 по 23.09.1980 - на підприємстві Балтського заводу «Оптікон» (записи №№8,9); з 30.09.1980 по 10.10.1984 - на підприємстві Балтського комбінату громадського харчування (записи №№10-12). /а.с.46-47/

При цьому, відповідачем не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи позивачки з 15.05.1978 по 11.07.1979, оскільки дата звільнення (11.07.1979) не відповідає даті наказу про звільнення (10.09.1979); з 07.07.1980 по 23.09.1980, оскільки наявне виправлення в номері наказу про прийняття на роботу; з 30.09.1980 по 10.10.1984 (зараховано з 15.07.0983 по 10.10.1984), оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу, а також номер наказу про прийняття дописаний іншим чорнилом.

Колегія суддів зазначає, що порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях визначався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яка містила приписи, що внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі 687/975/17.

Також Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, належних доказів того, що записи про періоди роботи позивача є неправильними або непідтвердженими, відповідачами ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій не надано.

Таким чином, записи трудової книжки є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи позивачки для призначення їй пенсії, а тому дії пенсійного органу щодо не зарахування зазначеного у трудовій книжці до страхового стажу позивачки періодів її роботи (з 15.05.1978 по 11.07.1979, з 07.07.1980 по 23.09.1980, з 30.09.1980 по 15.07.1983) є необґрунтованими та протиправними.

Стосовно посилань управління про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи з 01.08.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2000, з 01.06.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 03.09.2001 та з 04.09.2001 по 31.12.2003, оскільки записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб.

Як визначено у ч.1 ст.1 Закону України №1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено ст.20 Закону України №1058-IV.

Так, ч.1 ст.20 Закону України №1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. (ч.2 ст.20 Закону України №1058-IV).

Згідно з ч.10 ст.20 Закону України №1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 106 Закону України №1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

За аналізом наведених норм можна дійти висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17.

Відповідно до матеріалів справи факт роботи позивачки у періоди з 02.02.1998 по 03.09.2001, з 04.09.2001 по 03.12.2004 на підприємстві АО «Аграрій» підтверджено записами трудової книжки (№№18, 19; №№20, 21) та не заперечується відповідачем. /а.с.48-49/

Таким чином, враховуючи, що відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, в даному випадку на підприємство АО «Аграрій», суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.08.2000 по 31.08.2000, 01.10.2000 по 31.12.2000, 01.06.2001 по 31.07.2001, 01.09.2001 по 03.09.2001, з 04.09.2001 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 03.12.2004, не є підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивачки.

На підставі викладеного, у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 18.03.2024 №54 та наявності підстав для його скасування.

За висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 Комітетом Міністрів, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, враховуючи, що пенсійним органом допущено протиправну поведінку при винесенні оскаржуваного рішення шляхом неналежного обрахування загального страхового стажу позивачки, який дає право на призначення пенсії за віком, колегія суддів приходить до висновку, що ефективним захистом порушених прав позиваки є саме зобов`язання управління зарахувати до загального страхового стажу спірні періоди її роботи та повторно розглянути заяву позивачки від 11.03.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що вірно зазначено судом першої інстанції.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв