Справа № 500/1265/25
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1265/25

16 червня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №3945 від грудня 2024 "Про заохочення та накладення дисциплінарних стягнень стосовно солдата Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення відповідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, з урахуванням виплачених сум.

При цьому, після отримання від відповідача належної копії спірного наказу, останній містить наступні реквізити: №3245 від 18 грудня 2024 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_2 ".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується із оскаржуваним наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 18 грудня 2024 року, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, і будь якої інформації про скасування наданої йому відпустки для лікування органом Міністерства оборони України, позивач не отримував.

Ухвалою судді від 10.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28.03.2025 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що відповідно до абзацу 12 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат зобов`язаний своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання.

Тобто, солдат ОСОБА_1 повинен був доповісти своєму безпосередньому командиру про факт погіршення стану здоров`я та подальшої госпіталізації.

Зазначає, що саме за відсутність доповіді про госпіталізацію, солдата резерву 41 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "Догана".

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

За порушення вимог статей 11, 12, абзацу 12 ст.128, ст.262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2024 №3245 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_2 ", солдата резерву 41 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "Догана".

Також у пункті третьому вказаного наказу визначено начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення відповідно до пункту 1 даного наказу.

Не погоджуючись із вказаним наказом, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон №2232-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-XII).

Частиною 1 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч.2 вступу Статуту внутрішньої служби).

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Згідно ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (ч.3 преамбули Дисциплінарного статуту).

Відповідно до вимог ст.1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Абзацом 1 ст.7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України керівники (начальники) структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України, розвідувального органу Міністерства оборони України, головних органів військового управління інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, начальники функціональних підрозділів Центрального управління Служби безпеки України із статусом головного управління і вище, начальники регіональних органів Служби безпеки України користуються стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командира корпусу.

Відповідно до ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності (ч.2 ст.45 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Як зазначалося вище, за порушення вимог статей 11, 12, абзацу 12 ст.128, ст.262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2024 №3245 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_2 ", солдата резерву 41 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "Догана".

Щодо норм Статуту внутрішньої служби, які за словами відповідача порушив позивач (статей 11, 12, абзацу 12 ст.128, ст.262), то ними передбачено наступне.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно (ст.11 Статуту внутрішньої служби).

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст.12 Статуту внутрішньої служби).

Солдат зобов`язаний своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів (абзац 12 ст.128 Статуту внутрішньої служби).

Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України (ст.262 Статуту внутрішньої служби).

Також згідно ст.4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Як слідує із оскаржуваного наказу, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 слугувало нездійснення доповіді встановленим порядком про його госпіталізацію під час відпустки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що враховуючи припис у довідці ВЛК він відбув у відпустку для лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в період з 09.12.2024 по 19.12.2024. Вищенаведене підтверджується виписним епікризом №17571.

Суд зазначає, що стаття четверта Закону України "Про відпустки" визначає такі види відпусток:

1) щорічні відпустки:

основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);

інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки:

відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону);

відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону);

відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону);

додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Суд погоджується, що перебуваючи у такій відпустці, у військовослужбовця наявний обов`язок повідомляти безпосереднього командира про погіршення стану здоров`я. А також необхідність звернення до начальника відповідного органу управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки для госпіталізації до медичного закладу.

Проте щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача винен позивач, то при наданні оцінки цьому елементу проступку слід врахувати, що згідно довідок ВЛК від 08.10.2024 №39/3 та від 20.11.2024 №2516 відповідно до класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, травма позивача пов`язана із проходженням військової служби, відноситься до тяжких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Отже після огляду позивача ВЛК дійшла висновку, що після отримання тяжкої травми останній потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Як слідує з відпускного квитка Військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2024 №4367 на солдата ОСОБА_1 , у ньому зазначено, що позивач звільнений "За станом здоров`я".

Суд зауважує, що відпустка за станом здоров`я не є тотожною з відпустками визначеними ст.4 Закону України "Про відпустки", а є особливим видом відпустки, яка надається військовослужбовцю у випадках, передбачених Розкладом хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби та за рішенням ВЛК для відновлення здоров`я останнього.

Тому, з наведеного слід дійти висновку, що вибуття у відпустку за станом здоров`я передбачає, в тому числі, і лікування військовослужбовця в медичних закладах.

На переконання суду, вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідачем мало враховуватися особливий вид відпустки, у яку вибув позивач, тяжкість травми отриманої позивачем під час проходженням військової служби, дотримання термінів перебування у відпустці за станом здоров`я яка тривала з 24.11.2024 по 23.12.2024 (позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 09.12.2024 по 19.12.2024), наявність обов`язку медичного закладу щодо повідомлення про поступлення на стаціонарне лікування військовослужбовця.

Проте, на думку суду, оскаржуваний наказ прийнято не пропорційно, зокрема з недотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких він спрямований.

Натомість з встановлених обставин, суд не вбачає порушення позивачем вимог статей 11, 12, абзацу 12 ст.128, ст.262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Тому, на переконання суду, наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18 грудня 2024 року №3245 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_2 ".

З огляду на вказане, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими підлягають до задоволення.

Крім цього, пунктом 3 оскарженого наказу №3245 від 18 грудня 2024 року зобов`язано начальника фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення позхивача відповідно до п.1 даного наказу (оголошення догани).

Таким чином, належним способом ефективного відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18 грудня 2024 року №3245 .

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасування наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 18 грудня 2024 року №3245 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_2 ".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням наказу від 18 грудня 2024 року №3245.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 червня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.