Справа № 580/1180/25
Суддя: Валентина ОРЛЕНКО
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року справа № 580/1180/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Черкаської міської ради (вул. Байди Вишневецького 36, м. Черкаси, 18001, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2025 вх.№3378/25 представник позивача адвокат Погасій Світлана Миколаївна (ордер серії СА №1110320) у позовній заяві просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 11.07.2023 №796 «Про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами ФОП ОСОБА_2 ».

В обґрунтування вимог позивач, зокрема, зазначив, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 11.07.2023 №796 «Про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами ФОП ОСОБА_2 » видано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (двостороннього рекламного щита) по АДРЕСА_2 вищевказаній особі. Дозвіл виданий за №910. На думку представника позивача вказане рішення прийняте відповідачем в порушення вимог частини 2 статті 16 Закону «Про рекламу» та статті 18 Закону України «Про автомобільні дороги», а саме: рекламний щит дозволено встановити у межах «червоної лінії» вулиці Дахнівської міста Черкаси та таким чином, що його нижній край, що розміщений над проїжджою частиною розташовується на висоті 3,55 метри від поверхні дорожнього покриття. Наслідком прийняття відповідачем з порушення норм чинного законодавства України спірного рішення та встановлення відповідно до рішення рекламного носія в порушення вимог чинного законодавства стала дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 28.11.2024 о 13:30 у АДРЕСА_2 за участю позивача. Зазначений рекламний щит у зв`язку з його неправильним розміщенням став перешкодою для вантажного автомобіля Mercedes-Benz ATEGO (фургон -рефрижератор), державний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, де заперечує щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обгрунтовуючи свої доводи, представник відповідача зазначив, що наразі відсутнє порушене право ОСОБА_1 , що є самостійною підставою для відмови у позові. Тобто, відсутність порушень права та свобод Позивача зі сторони сб`єкта владних повноважень, навіть за наявності порушень законодавства, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того вказано, що в позові зазначається, що оспорюване рішення прийнято з порушенням вимог ч. 2 ст. 16 Закону України «Про рекламу» та статті 18 Закону України «Про автомобільні дороги», а саме: рекламний щит розміщено у межах «червоної лінії» та на висоті 3,55 метри від поверхні дорожнього покриття. Однак, на думку відповідача вказані висновки є суб`єктивними, оскільки положень, про які вказує Позивач зазначені норми законодавства не містять, або ж містять певні винятки, що вбачається з наступного. Також вказано, що позивачем помилково трактуються положення Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках та ототожнення поняття «проїжджа частина» з «асфальтоване покриття тимчасової автостоянки». Чинними нормативно правовими актами передбачено процедуру оформлення дозволу на розміщення зовнішньої реклами, які третьою особою ФОП ОСОБА_2 дотримано, а також були відсутні підстави для відмови у наданні такого дозволу і на даний час відсутні підстави для скасування такого дозволу, перелік яких є вичерпним.

Третя особа ФОП ОСОБА_2 надала пояснення щодо позовних вимог в яких підтримав правову позицію відповідача та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, як таких, що є необґрунтованими.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як зазначено позивачем в поданій ним заяві, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 11.07.2023 №796 «Про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами ФОП ОСОБА_2 » видано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (двостороннього рекламного щита) по АДРЕСА_2 . Дозвіл виданий за №910.

На підставі зазначеного рішення ФОП ОСОБА_2 було встановлено рекламний щит, що на думку позивача виступає за межі краю проїжджої частини тимчасової автостоянки. Нижній край рекламного щита, що виступає за межі проїжджої частини автостоянки знаходиться на висоті 3,55 м., що є порушенням Закону України «Про рекламу» та створює перешкоду для руху вантажного автотранспорту.

Наслідком прийняття відповідачем з порушення норм чинного законодавства України спірного рішення та встановлення відповідно до рішення рекламного носія в порушення вимог чинного законодавства стала дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 28.11.2024 о 13:30 у м. Черкаси, вул. Дахнівська,50 за участю позивача (зазначений рекламний щит у зв`язку з його неправильним розміщенням став перешкодою для вантажного автомобіля Mercedes-Benz ATEGO (фургон -рефрижератор), державний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач).

Позивач зазначає, що водієві гарантується право на безпечні умови для руху та на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху, це означає, що держава, органи місцевого самоврядування та інші відповідальні установи повинні забезпечувати: справний стан доріг та вулиць, в тому числі відсутність перешкод, які можуть призвести до ДТП, що і зумовило необхідність звернутись з відповідним позовом до суду.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про рекламу», зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Питання щодо розміщення зовнішньої реклами врегульовано ст.16 Закону України «Про рекламу».

У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» (в редакції чинній станом на час прийняття спірного рішення), розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до цього Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху.

За приписами ч.2 Закону України «Про рекламу», зовнішня реклама повинна відповідати, зокрема таким вимогам:

- нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття.

Забороняється розташовувати засоби зовнішньої реклами:

- на пішохідних доріжках та алеях;у населених пунктах на висоті менш ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття, якщо їх рекламна поверхня виступає за межі краю проїжджої частини;

- поза населеними пунктами на відстані менш ніж 5 метрів від краю проїжджої частини (ч.3 ст.16 Закону України «Про рекламу»).

Таким чином, кваліфікуючою ознакою для розташування зовнішньої реклами на висоті не менше 5 метрів від поверхні дорожнього покриття є - розміщення її над проїжджою частиною або виступ за межі краю проїжджої частини.

Отже, щоб встановити наявність або відсутність порушення висотності розміщення зовнішньої реклами також слід розуміти визначення «проїжджої частини».

Так, в ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» зазначено, що проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів.

Крім того, в п. 10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, також міститься наступне визначення поняття «проїжджої частини», а саме: проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Враховуючи вищевикладене, забороняється розміщення зовнішньої реклами в населених пунктах на висоті менше 5 метрів і саме в тому випадку, якщо така зовнішня реклама розташовується над проїжджою частиною.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позивачем не надано будь-якого доказу, як то висновку експерта, який би підтверджував, що дійсно спірний рекламоносій розміщений над проїжджою частиною або виходить за межі краю проїжджої частини, а тому доводи позивача про необхідність дотримання встановленої висотності розміщення на висоті не менше 5 метрів є не обгрунтованими.

Варто зазначити, що позивачем не заперечується факт, що рекламоносій не розміщений над проїжджою частиною, а виходить, як стверджує останній, на край частини тимчасової автостоянки, проте тимчасова автостоянка не є проїжджою частиною.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будьяких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.

Положення вказаної норми також вирізняє такі окремі складові як «проїзна частина» та «майданчики для паркування».

В той же час, зовнішня реклама розміщена на рекламоносії не є ні об`єктом, ні будівлею, ні спорудою, а є саме рекламоносієм, визначення якого міститься в ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги».

Крім того, згідно п. 32.1. Правил дорожнього руху, з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій.

Суд наголошує, що з копії дозволу №910 на розміщення зовнішньої реклами, вбачається, що вказаний дозвіл погоджений з Управлінням патрульної поліції в Черкаській області ДПП, а отже при його погодженні не було встановлено норм діючого законодавства, які б вказували на неможливість чи заборону такого розміщення.

Слід також зазначити, що відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами регулюють Типові правила розміщення зовнішньої реклами, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (в подальшому Типові правила).

До вказаної постанови було внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1173.

Проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.06.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 року по справі №826/2002/16 внесення вказаних змін було визнано незаконним з моменту їх внесення. Таким чином, діючими є Типові правила в редакції від 14.06.2012 року.

Так, відповідно до п. 3 Типових правил, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно з п. 9 Типових правил, для одержання дозволу заявник подає робочому органу заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються:

- фотокартка або комп`ютерний макет місця (розміром не менш як 6 х 9 сантиметрів), на якому планується розташування рекламного засобу, та ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням;

- копія свідоцтва про державну реєстрацію заявника як юридичної особи або фізичної особи-підприємця.

У відповідності до п. 10 Типових правил, за наявності документів, передбачених пунктом 9 цих Правил, заява протягом трьох днів з дати її надходження реєструється робочим органом в журналі реєстрації заяв та дозволів на розміщення зовнішньої реклами (далі журнал реєстрації), який ведеться за формою згідно з додатком 2.

Робочий орган протягом п`яти днів з дати реєстрації заяви перевіряє місце розташування рекламного засобу, зазначене у заяві, на предмет наявності на це місце пріоритету іншого заявника або надання на заявлене місце зареєстрованого у встановленому порядку дозволу. Після перевірки місця керівник робочого органу приймає рішення про встановлення за заявником пріоритету на заявлене місце про відмову у встановленні пріоритету. У разі прийняття рішення про встановлення пріоритету робочий орган видає заявнику для оформлення два примірники дозволу за формою згідно з додатком 3 та визначає заінтересовані органи (особи), з якими необхідно їх погодити.

Пунктом 11 Типових правил визначено, що пріоритет заявника на місце розташування рекламного засобу встановлюється строком на три місяці з дати прийняття керівником робочого органу відповідного рішення

Згідно з п. 13 Типових правил, протягом строку, зазначеного у пункті 11 цих Правил, заявник оформлює обидва примірники дозволу та подає їх робочому органу разом із супровідним листом, в якому зазначається реєстраційний номер заяви.

У разі прийняття керівником робочого органу рішення про встановлення пріоритету заявника на місце розташування рекламного засобу, яке перебуває в комунальній власності, заявник протягом трьох днів укладає договір на тимчасове користування цим місцем.

Пунктом 16 Типових правил передбачено, що дозвіл погоджується з власником місця або уповноваженим ним органом (особою) і спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

На вимогу робочого органу дозвіл погоджується з:

Державтоінспекцією - у разі розміщення зовнішньої реклами на перехрестях, біля дорожніх знаків, світлофорів, пішохідних переходів та зупинок транспорту загального користування;

відповідним центральним або місцевим органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини та об`єктів природно-заповідного фонду - у разі розміщення зовнішньої реклами на пам`ятках історії та архітектури, в межах зон охорони такихпам`яток і в межах об`єктів природно-заповідного фонду; утримувачем інженерних комунікацій - у разі розміщення зовнішньої реклами в межах охоронних зон цих комунікацій.

У разі відмови у погодженні дозволу органами (особами), зазначеними в абзацах першому, третьому - п`ятому пункту 16 цих Правил, заявникові надсилається вмотивоване повідомлення за підписом уповноваженої особи підприємства, установи та організації.

Відмова у погодженні дозволу може бути оскаржена у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 19 Типових правил, Робочий орган протягом не більш як п`ятнадцяти робочих днів з дати одержання належним чином оформлених двох примірників дозволу розглядає заяву, готує і подає виконавчому органу ради пропозиції та проект відповідного рішення.

У відповідності до п. 20 Типових правил, Виконавчий орган ради протягом п`яти робочих днів з дати одержання зазначених пропозицій приймає рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні.

У разі прийняття рішення про надання дозволу керівник робочого органу протягом п`яти робочих днів підписує обидва примірники дозволу та скріплює їх печаткою робочого органу.

Перший примірник дозволу видається заявникові, а другий - залишається робочому органу для обліку та контролю. Видача дозволу реєструється в журналі реєстрації.

Рішення про відмову у наданні дозволу надсилається робочим органом заявникові протягом п`яти днів з дати його прийняття.

Пунктом 22 Типових правил передбачено підстави для відмови у надані дозволу. Так, у наданні дозволу може бути відмовлено у разі, коли:

- оформлення поданих документів не відповідає встановленим вимогам;

- у поданих документах виявлені завідомо неправдиві відомості.

Пункт 24 Типових правил передбачено, що виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Крім того Типові правила містять виключні випадки скасування дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Так, відповідно до п. 31 Типових правил, дозвіл скасовується до закінчення строку дії на підставі рішення виконавчого органу ради за письмовою заявою розповсюджувача зовнішньої реклами у разі невикористання місця розташування рекламного засобу безперервно протягом шести місяців або непереоформлення дозволу в установленому порядку.

Перелік підстав для скасування дозволу є вичерпним.

Із наявних в матеріалах справи документів суд дійшов висновку, що чинними нормативно правовими актами передбачено процедуру оформлення дозволу на розміщення зовнішньої реклами, які в даному випадку були дотримані, а також були відсутні підстави для відмови у наданні такого дозволу і на даний час відсутні підстави для скасування такого дозволу, перелік яких є вичерпним.

Позивачем до матеріалів позову не додано доказів, що спростовують вказані факти.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист одним із способів, встановлених у вказаній статті.

Тобто, завданням адміністративного судочинства є захист, в даному випадку, Позивача від порушень (на його думку) його прав та інтересів, яке виникло або може виникнути з оскаржуваного рішення №796. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів позивача на момент його звернення до суду.

В деяких випадках законодавець самостійно визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів.

Так, КАС України розмежовує праві акти на нормативно-правові та індивідуальні.

Згідно з частиною другою статті 264 КАС України право оскаржити нормативно правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Натомість індивідуальний акт може оскаржити виключно особа, прав та інтересів якої цей акт стосується.

В даному контексті слід звернути увагу на правову позицію Верхового Суду, викладену в постанові від 11.05.2018 по справі №766/7172/17 (справа за позовом депутатів Херсонської міської ради до Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Херсонської міської ради від 24.03.2017 року №580 «Про зміни до міського бюджету на 2017 рік»).

Зазначена постанова містить наступне: "Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення".

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.»

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява не містить доказів того, що оскаржуване рішення порушує права свободи чи інтереси Позивача.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам позивачем не надано достатньо належних доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення складене з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності головуючого судді з 16.04.2025 по 30.05.2025 включно.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення складене та підписане 17.06.2025.

Суддя Валентина ОРЛЕНКО