Справа № 160/9405/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2025 рокуСправа №160/9405/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості,-
31 березня 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якій просить:
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 3152-п від 04.07.2023, п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.п. 75.1 ст.75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст.78, п. 82.2 ст. 82, п.п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) уповноваженими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» щодо дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за травень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 11 824 365 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 10 020 307 грн., з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
24 липня 2023 року за результатами перевірки складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» №2639/04-36-07-06/41156891, яким встановлено такі порушення:
- п.201.1 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1862531 грн., штрафні санкції передбачені п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України;
- п.85.2 Податкового кодексу України у зв`язку з ненаданням документів чи їх копій до перевірки (акт № 1629/04-36-07-06/41156891 від 17.07.2023), штрафні санкції за ненадання документів чи їх копій до перевірки визначаються згідно з п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/32654/23 від 04 березня 2024 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено та визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №6 від 28.08.2023, №6 від 28.08.2023, № від 16.11.2023.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 по справі №160/32654/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року в адміністративній справі №160/32654/23 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/32654/23 від 04 березня 2024 року - без змін.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» вважає, що з урахуванням виплаченої суми бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 1 495 489,00 грн. на виконання рішення по справі №160/32654/23, виникає необхідність стягнути з Державного бюджету України суму пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 144 624,00 грн., у зв`язку з чим представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/9405/25 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

07 квітня 2025 року на адресу відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

08 квітня 2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року в задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про розгляд справи №160/9405/25 за правилами загального позовного провадження - відмовлено.

24 квітня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву вх.№21373/25, в якому представник відповідача-1 заперечує проти позовних вимог, вважає за необхідне надати відзив на позовну заяву та просить звернути увагу на наступне.

Щодо стягнення пені, представник відповідача зазначив наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Відповідно до абзацу 3 пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України у разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку на додану вартість в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, невідшкодовані платникам протягом визначених цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 32120-ІХ доповнено пункт 200.23 статті 200 Податкового кодексу України наступним змістом: «нарахування пені згідно з абзацом першим цього пункту не здійснюється, у раз якщо така заборгованість зумовлена:

виникненням форс-мажорних обставин (непереборної сили) у зв`язку із веденням воєнного, надзвичайного стану;

зупиненням/відмовою у надані бюджетного відшкодування за рішенням про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних (заходів) санкцій, прийнятим у порядку, встановленим Законом України «Про Санкції»».

Таким чином, нарахування пені згідно з абзацом 1 пункту 200.23 не здійснюється у разі, якщо така заборгованості зумовлена виникненням форс - мажорних обставин (непереборної сили) у зв`язку із введенням воєнного, надзвичайного стану.

У зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією (повномасштабним вторгненням) російської федерації проти України Торгово-промислова палата розмістила на своєму офіційному сайті листи, яким засвідчила, що збройна агресія російської федерації як обставина непереборної сили дійсно є форс - мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Отже, збройна агресія російської федерації як обставина непереборної сили дійсно є форс-мажором.

Станом на дату розгляду справи, воєнний стан на території України триває, а відтак у даній справі відсутні підстави для нарахування пені на суму заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку дії, включаючи день погашення.

На думку представника відповідача-1 це свідчить про відсутність правових підстав для стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість починаючи з 24.02.2022.

24 квітня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» надійшла відповідь на відзив вх.№21531/25, в якій представник позивача не погоджується з доводами представника відповідача-1 та вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області до суду не надано належних та допустимих доказів того, що заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ товариству у період з 29.08.2024 року до 31.03.2025 року зумовлена виникненням форс-мажорних (обставин непереборної сили) у зв`язку із введенням воєнного стану.

Законодавець на час введення воєнного стану не зупиняв дії норми про стягнення пені у разі несвоєчасного повернення бюджетного відшкодування з ПДВ, а вказав на незастосування таких наслідків у випадку, якщо така заборгованість зумовлена виникненням форс-мажорних обставин (непереборної сили) у зв`язку із введенням воєнного, надзвичайного стану, що свідчить на користь висновку про необхідність підтвердження причинно-наслідкового зв`язку.

Бюджетна заборгованість з ПДВ виникла через несвоєчасне вжиття дій ГУ ДПС у Дніпропетровській області після судового оскарження податкового повідомлення-рішення стосовно суми бюджетного відшкодування та не внесення відповідної інформації про узгодження суми бюджетного відшкодування з ПДВ до відповідного Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що право на бюджетне відшкодування є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997 року та відповідно до положень Конституції України є частиною національного законодавства.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), пункт 74).

Відтак, неповернення бюджетного відшкодування ПДВ порушило право позивача, зокрема на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, а саме: своєчасно та в повному обсязі, в порядку, визначеному законом отримати це відшкодування із бюджету при відсутності з його боку порушень законодавчих актів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.01.2023 року по справі №140/1770/19 зазначила, що тривалий час правова система держави виходила з тієї правової позиції, що єдиним можливим способом захисту прав платника в такому випадку є зобов`язання держави в особі уповноважених нею органів виконати покладені на них законом і підзаконними актами обов`язки, що зазвичай не приводило до припинення протиправної бездіяльності контролюючих органів та можливості ефективного захисту прав заявників з огляду на існуючі недоліки у нормативному регулюванні, системну бездіяльність державних органів та хронічний брак бюджетних коштів.

Разом з тим підтверджене судом за наслідками розгляду й вирішення адміністративного спору право платника податків на отримання заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ повинне бути реальним і повинне забезпечуватись практичною можливістю його реалізації, в тому числі примусово.

Саме тому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2019 року у справі №826/7380/15 констатуючи недієвість існуючих механізмів бюджетного відшкодування, вказала на те, що такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку, та, як наслідок, визнала єдино можливим та належним способом захисту прав платника податків у таких спорах стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ.

Враховуючи те, що позивачеві не було відшкодовано відповідної суми бюджетного відшкодування у встановлені законом строки, ТОВ «Фірма «Візард ЛТД» набуло право на нарахування пені в порядку, встановленому пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД».

15 травня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли додаткові пояснення вх.№25419/25, в яких представник відповідача-1, ознайомившись з доводами щодо порушення відповідачем строку на подання відзиву, не погоджується з ними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (із змінами та доповненнями) відзив подається в строк встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Згідно з пунктом 1 статті 120 перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до підпункту 5.1.22 пункту Інструкції «Картка руху документу» - для можливості перегляду додаткової інформації, а саме: стан документу, дата створення (доставки в кабінет), дата останнього коригування (оновлення), дата підпису, дата відправки до суду, дата реєстрації в суді, дата набрання законної сили (ДНЗС).

Згідно з інформацією зазначеною в «Картка руху документа» ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року була доставлена до електронного суду 08.04.2025 о 20:12, що в свою чергу вказує на безпідставність тверджень позивача щодо порушення процесуального строку на подання відзиву зі сторони відповідача.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД».

15 травня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшло клопотання вх.№25429/25, в якому представник відповідача-1 просить закрити провадження в адміністративній справі №160/9405/25.

В обґрунтування клопотання представник відповідача-1 зазначив, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 25 квітня 2025 року до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування внесено дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування з урахуванням ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2025 про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 у справі №160/32654/23.

Станом на дату подання клопотання, задекларована до відшкодування з бюджету сума податку на додану вартість за травень 2023 року відшкодована на рахунок ТОВ «Фірма «Візард ЛТД» (скріншот Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування додається).

У зв`язку з викладеним вище Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вважає, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом має бути прийнята ухвала про закриття провадження у адміністративній справі №160/9405/25 на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

16 травня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника ТОВ «Фірма «Візард ЛТД» надійшло клопотання вх.№25668/25, в якому представник позивача просить відмовити в задоволенні клопотання відповідача-1 про закриття провадження в справі №160/9405/25.

В обґрунтування клопотання представник позивача зазначив, що 02 травня 2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було виплачено суму бюджетного відшкодування з ПДВ вже після подання позовної заяви про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені.

Одна, з відповідачів не знімається зобов`язання з виплати суми пені нарахованої на суму простроченої заборгованості, а також виплати повної суми судового збору, що виключає закриття провадження по справі.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі.

Вирішуючи клопотання відповідача-1 про закриття провадження по справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження в справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Судом встановлено, що 02 травня 2025 року після відкриття провадження по справі 160/9405/25 відповідачем-1 було виплачено на рахунок позивача суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1 495 489,00 грн., що підтверджується квитанцією про отримання суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії (включаючи день погашення).

Відтак, в позивача є право на відшкодування пені, яка має нараховуватись до моменту її погашення.

Суд зауважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 144 624,00 грн., є не вирішеними.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень не в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання представника відповідача-1 про закриття провадження в справі.

Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» - позивач, , місцезнаходження: вул. Маршала Малиновського, буд.124, місто Дніпро, 49022.

Судом встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» () зареєстроване 16.02.2017 року.

Основний вид господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» за кодом КВЕД - 10.89 - Виробництво інших харчових продуктів.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 3152-п від 04.07.2023, п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.п. 75.1 ст.75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст.78, п. 82.2 ст. 82, п.п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) уповноваженими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» щодо дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за травень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 11 824 365 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 10 020 307 грн., з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

24 липня 2023 року за результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» №2639/04-36-07-06/41156891, яким встановлено такі порушення:

- у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2023 року № від 20.06.2023, з урахуванням уточнюючого розрахунку порушено п. 44.1 ст. 44, п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України у зв`язку з використанням не у господарській діяльності підприємства товарів на суму ПДВ 1862531 грн., внаслідок чого занижено податкові зобов`язання на суму ПДВ 1862531 грн., п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та завищено суму від`ємного значення на суму ПДВ 1862531 грн., у тому числі, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму ПДВ 367042 грн., завищення суми бюджетного відшкодування на 1495489 грн.;

- п.201.1 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1862531 грн., штрафні санкції передбачені п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України;

- п.85.2 Податкового кодексу України у зв`язку з ненаданням документів чи їх копій до перевірки (акт № 1629/04-36-07-06/41156891 від 17.07.2023), штрафні санкції за ненадання документів чи їх копій до перевірки визначаються згідно з п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України.

На підставі Акту №2639/04-36-07-06/41156891 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення №6 від 28.08.2023, №6 від 28.08.2023, № від 16.11.2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/32654/23 від 04 березня 2024 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено та вирішено:

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №6 від 28.08.2023, №6 від 28.08.2023, № від 16.11.2023.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 26840,00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень) та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 по справі №160/32654/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року в адміністративній справі №160/32654/23 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/32654/23 від 04 березня 2024 року - без змін.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 року в справі №160/32654/23.

Судом встановлено, що 02 травня 2025 року після відкриття провадження по справі №160/9405/25 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області виплачено на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1 495 489,00 грн., що підтверджується квитанцією про отримання суми бюджетного відшкодування від 02.05.2025 року.

Судом з матеріалів справи вбачається, що в період з 29.08.2024 року до 12.12.2024 року облікова ставка Національного банку України становила 13% у період з 13.12.2024 до - 13,5%, у період з 24.01.2025 до 06.03.2025 - 14,5%, у період з 07.03.2025 до 31.03.2025 - 15,5%.

Отже, за період з 29.08.2024 до 12.12.2024 сума пені буде становити: 1 495 489 грн. заборгованості з ПДВ х 13% облікової ставки НБУ х 120% : 365 днів в році х 106 днів прострочення = 67 751,80 грн.

За період з 13.12.2024 до 23.01.2025 сума пені буде становити: 1 495 489 грн. заборгованості з ПДВ х 13,5 % облікової ставки НБУ х 120% : 365 днів в році х 42 днів прострочення = 27 877,55 грн.

За період з 24.01.2025 до 06.03.2025 сума пені буде становити: 1 495 489 грн. заборгованості з ПДВ х 14,5 % облікової ставки НБУ х 120% : 365 днів в році х 42 днів прострочення = 29 942,55 грн.

За період з 07.03.2025 до 31.03.2025 сума пені буде становити: 1 495 489 грн. заборгованості з ПДВ х 15,5 % облікової ставки НБУ х 120% : 365 днів в році х 25 днів прострочення = 19 052,10 грн.

Загальний розмір пені за період з 29.08.2024 до 31.03.2025 становить 144 624,00 грн.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» вважає, що з урахуванням виплаченої суми бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 1 495 489,00 грн. по справі №160/32654/23, у відповідача виникає необхідність відшкодування пені нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 144 624,00 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся через систему «Електронний суд» до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст.44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За змістом пункту 201.10 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Абзацом 5 пункту 120-1.2 ст.120 ПК України передбачено, що у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Податкове законодавство не містить визначення поняття технологічної документації, а тому для з`ясування дійсного призначення такого документу, Верховний Суд звертає увагу на те, що за змістом пункту 1.3 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24 липня 2002 року № 219, технологічна документація на страви та вироби - документація із зазначенням опису технологічного процесу виробництва продукції, переліку продуктів, продовольчої сировини, речовин і супутніх матеріалів, що застосовуються в процесі приготування, даних про норми їх вмісту в кінцевому харчовому продукті, термін придатності до споживання, умов зберігання, способу реалізації (подання) споживачу, вимог до якості страв та виробів.

Верховний Суд у постанові від 10.06.2019 у справі №804/5840/16 дійшов висновку, що такі документи як калькуляції, лімітно-забірні картки, технологічні картки, картки розкрою тощо не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим, віднесення цих документів до первинних бухгалтерських документів є безпідставним.

Контролюючим органом не було наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти використання придбаних товарів (шоколаду гарячого, чаю в асортименті, кави в зернах та розчинної в асортименті, ароматизаторів, барвників, сумішей харчових та ін. в асортименті) ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» поза межами господарської діяльності, спрямованої на отримання доходу, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в наданих документах, - неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Жодних належних та допустимих доказів про негосподарське використання придбаних товарів перевіркою не наведено та судом не встановлено, що виключає правові підстави для нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України та вказує на безпідставність застосування штрафних санкцій за не реєстрацію податкових накладних.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/32654/23 від 04 березня 2024 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено та вирішено:

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №6 від 28.08.2023, №6 від 28.08.2023, № від 16.11.2023.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 26840,00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень) та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 по справі №160/32654/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року в адміністративній справі №160/32654/23 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/32654/23 від 04 березня 2024 року - без змін.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 року в справі №160/32654/23.

Судом встановлено, що 02 травня 2025 року після відкриття провадження по справі №160/9405/25 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області виплачено на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1 495 489,00 грн., що підтверджується квитанцією про отримання суми бюджетного відшкодування від 02.05.2025 року, у зв`язку з чим вказана позовна вимога по справі №160/9405/25 вже є вирішеною.

Щодо відшкодування пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Положення другого речення абзацу 1 цього пункту не застосовується у разі, якщо така заборгованість зумовлена виникненням форс-мажорних обставин (непереборної сили) у зв`язку із введенням воєнного, надзвичайного стану.

Аналіз викладених норм свідчить, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Питання щодо застосування облікової ставки Національного банку України протягом строку її дії, тобто із урахуванням зміни облікової ставки за відповідний період, вже було неодноразово досліджено Верховним Судом, який підтвердив необхідність саме такого правозастосування пункту 200.23 ПК України у постановах від 02.02.2021 у справі №810/1506/17, від 02.06.2021 у справі №1.380.2019.004395, від 16.12.2021 у справі №816/3945/15, від 13.07.2022 у справі №200/12042/20-а, від 17.08.2022 у справі №320/5852/18, від 12.07.2023 у справі №640/14076/21.

Згідно з підпунктом 129.1.5 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається: у випадку несвоєчасного повернення надміру/ помилково сплачених платежів, а також несвоєчасного відшкодування сум податку на додану вартість - починаючи з першого дня, наступного за останнім днем граничного строку повернення таких коштів.

Відповідно до підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПКУ нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті): у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Нараховані суми пені на користь платника податку виплачуються йому в порядку, передбаченому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 131.4 статті 131 ПКУ).

При цьому пеня на бюджетну заборгованість нараховується з першого дня, коли невідшкодовані суми податку стали такою бюджетною заборгованістю. Бюджетною заборгованістю вони вважаються, якщо не були відшкодовані у строки визначені статтею 200 ПК України (суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня).

З урахуванням строків відшкодування, визначених у пункті 200.13 статті 200 ПК України (сума бюджетного відшкодування перераховується на рахунок платника податку протягом п`яти операційних днів після дня набуття статусу узгодженої) та дати узгодження суми бюджетного відшкодування, визначених у підпункті «я» пункту 200.12 статті 200 ПК України (зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення), сума бюджетного відшкодування ТОВ «ФІРМА «Візард ЛТД» набула статусу узгодженого 21.08.2024 (датою набрання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/32654/23 від 04.03.2024 законної сили згідно з постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024), строк нарахування пені розпочався по спливу п`яти операційних днів після дня набуття статусу суми бюджетного відшкодування узгодженої з 29.08.2024 року.

Судом з матеріалів справи вбачається, що в період з 29.08.2024 року до 12.12.2024 року облікова ставка Національного банку України становила 13% у період з 13.12.2024 до - 13,5%, у період з 24.01.2025 до 06.03.2025 - 14,5%, у період з 07.03.2025 до 31.03.2025 - 15,5%.

Отже, за період з 29.08.2024 до 12.12.2024 сума пені буде становити: 1 495 489 грн. заборгованості з ПДВ х 13% облікової ставки НБУ х 120% : 365 днів в році х 106 днів прострочення = 67 751,80 грн.

За період з 13.12.2024 до 23.01.2025 сума пені буде становити: 1 495 489 грн. заборгованості з ПДВ х 13,5 % облікової ставки НБУ х 120% : 365 днів в році х 42 днів прострочення = 27 877,55 грн.

За період з 24.01.2025 до 06.03.2025 сума пені буде становити: 1 495 489 грн. заборгованості з ПДВ х 14,5 % облікової ставки НБУ х 120% : 365 днів в році х 42 днів прострочення = 29 942,55 грн.

За період з 07.03.2025 до 31.03.2025 сума пені буде становити: 1 495 489 грн. заборгованості з ПДВ х 15,5 % облікової ставки НБУ х 120% : 365 днів в році х 25 днів прострочення = 19 052,10 грн.

Загальний розмір пені за період з 29.08.2024 до 31.03.2025 становить 144 624,00 грн.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення врегульовано Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

За змістом підпункту 6 пункту 16 Порядку №845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Відповідно до пункту 23 Порядку №845 стягувач на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені нарахованої заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби. Казначейство здійснює в порядку черговості надходження виконавчих документів безспірне списання коштів державного бюджету в розмірі, встановленому судом або узгодженому органом державної податкової служби із стягувачем та перераховує такі кошти на рахунок стягувача, зазначений у виконавчому документі або його заяві про виконання рішення про стягнення коштів.

З урахуванням виплаченої суми бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 1 495 489,00 грн. на виконання рішення по справі №160/32654/23, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» () пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 144 624,00 грн. (сто сорок чотири тисячі шістсот двадцять чотири гривні нуль копійок).

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД».

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 19681,35 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "ОТП Банк" №2240 від 28 березня 2025 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 19681,35 грн.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 40 000,00 грн., суд виходить з наступного.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.

Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами 1-7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження наданих послуг адвокатом до суду надано:

- копію ордеру на надання правничої допомоги серії АР №1231341 від 31 березня 2025 року;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Ясир Сергій Андрійович серії ЗП №001069 від 28 травня 2015 року;

- копію договору про надання правничої допомоги №1113/01-23 від 13 листопада 2023 року;

- копію додаткової угоди №3103-2 від 31 березня 2025 року до договору про надання правничої допомоги №1113/01-23 від 13 листопада 2023 року;

- копію акту-приймання передачі виконаних послуг (наданих послуг) з професійної правничої допомоги від 31.03.2025 року;

Як вбачається з наданих позивачем документів, витрати на професійну правову допомогу в цій справі позивачем та його представником оцінено в розмірі 40 000,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Станом на дату прийняття рішення по справі від представника відповідача-1 надійшли заперечення на стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн., які долучені до відзиву на позовну заяву, в яких представник відповідача-1 зазначає наступне.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розмір гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи та додатків, які надані позивачем встановлено, що 13.11.2023 року між позивачем та адвокатом Ясиром Сергієм Андрійовичем був укладений договір про надання правничої допомоги № 1113/01-23.

Згідно з додатковою угодою №3103-2 від 31.03.2025 року розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги становить 40 000,00 грн.

Відповідно до акту приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) з професійної правничої допомоги №1 від 31.03.2025 адвокатом Ясиром Сергієм Андрійовичем були надані наступні послуги з професійної правничої допомоги: загальна фактична кількість годин надання правової допомоги становила: 14 годин, в тому числі: по вивченню та аналізу наданих документів - 4 години; по аналізу судової практики в аналогічних судових спорах з використанням даних реєстрів судових рішень - 2 години; по написанню позовної заяви про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені - 4 години; по складанню та завіренню додатків до позовної заяви та направлення позовної заяви з додатками до суду.

На підтвердження зазначених вище витрат жодних документів позивачем не надано.

Розглянувши подані позивачем документи, в сукупності доводи позивача не містять обґрунтованої та об`єктивної суми витрат на правову допомогу, які були вчинені адвокатом, як такі, що неминуче мали бути вчинені адвокатом для відновлення прав клієнта.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

Станом на дату прийняття рішення по справі від представника відповідача-2 заперечень проти стягнення витрат на правничу допомогу не надходило.

З урахуванням наданих доказів та заперечень представника відповідача-1, суд приходить до висновку, що понесені витрати позивача на правову допомогу адвоката є завищеними, а розмір витрат не співмірним зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за необхідне стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» () пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, в розмірі 144 624,00 грн. (сто сорок чотири тисячі шістсот двадцять чотири гривні нуль копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19681,35 грн. (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня тридцять п`ять копійок).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Візард ЛТД» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник