Справа № 160/17496/22
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 червня 2025 року

м. Київ

справа № 160/17496/22

адміністративне провадження № К/990/23065/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Гриціва М.І., Тацій Л.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 у справі №160/17496/22 за позовом Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зобов`язання знесення об`єкта самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила,

УСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому позивачі просили: зобов`язати ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно збудований ним об`єкт будівництва загальною площею 1353,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:185:0035.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 позовну заяву задоволено у повному обсязі.

Зобов`язано ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно побудований об`єкт будівництва загальною площею 1353,9 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:185:0035 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.202 залишено без змін.

Не погодившись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.09.2024 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 залишено без змін.

12.04.2025, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з підстав порушення судом норм матеріального права, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі скаржник просив поновити строк звернення до суду з апеляційною скаргою зазначаючи при цьому на те, що про існування рішення суду у справі №160/17496/22 йому стало відомо 07.04.2025, коли невідомі особи здійснюючи дії по руйнуванню домоволодіння ( АДРЕСА_1 ), заявили про примусове виконання рішення суду у справі №160/17496/22. Після ознайомлення 08.04.2025 за допомогою електронної системи Єдиний державний реєстр судових рішень із рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2022 по справі №160/17496/22, ОСОБА_1 стало відомо про наявність такого судового рішення.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 визнано неповажними підстави вказані ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22.

29.05.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 у справі №160/17496/22.

За правилами частини 1 статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 2 статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав визначених статтею 295 та пунктом 4 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22 надіслано судом: 18.04.2023, зареєстровано: 19.04.2023 та забезпечено надання загального доступу: 20.04.2023.

Тобто, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22 доведено до відома громадян України 20.04.2023 року та з цього дня з її текстом має можливість ознайомитися будь-яка особа.

Отже, враховуючим те, що до тексту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22 було забезпечено надання загального доступу та, як наслідок доведено до відома громадян 20.04.2023 року, скаржник з 20.04.2023 року мав можливість ознайомитися з текстом цього судового рішення та у разі незгоди з ним оскаржити його у встановленому законом порядку, проте таку апеляційну скаргу ним було подано до суду лише 12.04.2025 року, тобто зі спливом майже дворічного строку після його оприлюднення.

Окрім зазначеного, вищезазначене судове рішення оскаржувалося в апеляційному порядку.

За наслідком розгляду апеляційної скарги постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.092023 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22 залишено без змін.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень: 29.09.2023, зареєстровано: 01.10.2023 та забезпечено надання загального доступу: 02.10.2023.

З викладених обставин вбачається, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22 набрало законної сили 26.09.2023, та як наслідок з цієї дати воно підлягало виконанню.

Тобто, судове рішення у справі №160/17496/22 виконувалося з вересня 2023 року, а тому ОСОБА_1 , як власник деяких квартир будинку по АДРЕСА_1 не міг не знати про те, що вказаний об`єкт є самочинним будівництвом та підлягає знесенню.

Щодо посилання скаржника про те, що він дізнався про наявність оскаржуваного рішення 08.04.2025 за допомогою електронної системи Єдиний державний реєстр судових рішень не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, який сплив з великим проміжком часу, оскільки визнання такої обставини поважною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження може порушити принцип правової визначеності та вплинути на ті відносини, які сформувалися після набрання оскаржуваним судовим рішенням законної сили.

Вищезазначена обставина, яку скаржник зазначає як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження не є обставиною, яка є об`єктивно непереборною, не залежною від волевиявлення особи та пов`язаною з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, та обставиною яка підтверджена належними доказами.

Також, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025 у справі №201/197/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, треті особи - державний реєстратор Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижкова Вікторія Василівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександр Олексійович, Дніпровська міська рада, ОСОБА_3 , суд встановив, що: «Факт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 на сьогоднішній день встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/17496/22 від 17.04.2023, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 та постановою Верховного суду від 18.09.2024, згідно якого зобов`язано ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно збудований ним об`єкт будівництва загальною площею 1353,9кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:185:0035.».

Зазначене свідчить проте, що ОСОБА_1 як позивачу у вказаній справі, з тексту судового рішення, наявного в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого забезпечено 03.02.2025 року, було відомо про наявність рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22.

Проте, ОСОБА_1 дій щодо його оскарження у передбачений законодавством тридцятиденний строк не вчинив.

Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам статті 169, частини 3 статті 298 КАС України, Третім апеляційним адміністративним судом, відповідно до ухвали від 16.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22 залишено без руху та запропонувати протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків вказавши інші поважні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 скаржник отримав 16 квітня 2025 року (середа), що підтверджується довідкою про доставку зазначеної ухвали суду до електронного кабінету представника скаржника через підсистему «Електронний суд».

25.04.2025 скаржник звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою, в якому зазначає про те, що через війну та запровадження на території України воєнного стану, постійних обстрілів території України, він з 2022 року виїхав за межі України та перебуває за кордоном, що підтверджується копією закордонного паспорта. Зазначає про те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22 йому не вручалося та не направлялося. Через запровадження на території України воєнного стану, постійних обстрілів території України, відсутність доступу до державних реєстрів для користувачів мережі Інтернет й відключення енергопостачання, зміни графіку роботи установ, строк звернення до суду підлягає поновленню.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно на висновків Верховного Суду викладених у постанові від 03.11.2022 у справі №560/15534/21, строк на апеляційне оскарження, передбачений статтею 295 КАС України, не зупиняється у зв`язку із залишенням без руху, поверненням апеляційної скарги, а також його відлік не підлягає обрахуванню від дати вручення копій ухвал про залишення без руху та повернення первинної апеляційної скарги.

Колегія суддів у вищевказаній постанові вважала за доцільне звернути увагу й на те, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових меж, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Скаржник, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Компанія «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії»).

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали відповідачу скористатись правом на звернення з апеляційною скаргою вчасно, ОСОБА_1 не наведено.

При цьому, інших причин (підстав) для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження рішення суду позивачем не наведено, як і не надано жодних доказів наявності поважних підстав для поновлення такого строку.

Положення статті 295 КАС України визначається, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З аналізу зазначених норми вбачається, що для звернення до адміністративного суду з апеляційною скаргою на рішення суду встановлюється тридцятиденний строк, який, обчислюється з дня отримання копії такого рішення, або у разі подання апеляційної скарги особою, яка не була учасником справи та у суду не було підстав для направлення в рамках виконання вимог статті 251 КАС України їй копії судового рішення у цій справі з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке судове рішення.

Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що не погоджується з таким судовим рішення, а про те, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке судове рішення (встановлення судом обставин, які неминуче пов`язували скаржника з оскаржуваним судовим рішення).

Так, як вже зазначалося судом, судове рішення у справі №160/17496/22 набрало законної сили та виконувалося з вересня 2023 року, а тому ОСОБА_1 , як власник деяких квартир будинку по АДРЕСА_1 не міг не знати про те, що вказаний об`єкт є самочинним будівництвом та підлягає знесенню.

Твердження скаржника про те, що скаржник з 2022 року виїхав за межі України та перебуває за кордоном не впливали на можливість звернення його до суду з апеляційною скаргою у цій справі у встановлений законом тридцятиденний строк.

ОСОБА_1 як позивач у справі №201/197/23 зобов`язаний був цікавитися станом цього судового провадження, а тому обставини перебування скаржника за межі території України не обмежували його у праві діяти через свого представника, в тому числі щодо отримання для ознайомлення тексту рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025 року у справі №201/197/23.

Посилання скаржника про те, що строк на апеляційне оскарження у цій справі слід поновити через запровадження на території України воєнного стану, постійних обстрілів території України, відсутність доступу до державних реєстрів для користувачів мережі Інтернет й відключення енергопостачання, зміни графіку роботи установ, є належним чином не обґрунтованими, оскільки, як зазначає сам скаржник, він з 2022 року виїхав за межі України, а тому ці обставини на нього взагалі не вливали.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, скаржник при поданні апеляційної скарги та у заяві поданої на виконання ухвали суду не вказав підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, які б ґрунтувались на наявності обставин, що відповідають наведеним вище критеріям.

Приписами статті 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Скаржник, отримавши копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, належним чином не усунув її недоліки, а тому суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження своєю ухвалою від 29.04.2025 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, оскільки апелянтом не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 295 КАС України та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, а тому суд не знайшов підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування статті 295 та пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 295, 298, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 у справі №160/17496/22 за позовом Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зобов`язання знесення об`єкта самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Г. Стеценко

Судді М.І. Гриців

Л.В. Тацій