Справа № 420/10411/23
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10411/23

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючого судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про підтвердження безпосередньої участі в бойових діях у період з 01.12.2022 по 29.12.2022 солдату ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 довідку про його безпосередню участь в бойових діях щодо захисту Батьківщини за період з 01.12.2022 по 29.12.2022.

Також у позовній заяві ставилося питання про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що є військовослужбовцем Збройних Сил України, який призваний на військову службу за мобілізацією у ВЧ НОМЕР_2 та у період з 21.10.2022 по 29.12.2022 був відряджений до ВЧ НОМЕР_1 .

Позивач пояснює, що під час проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, виконуючи бойові завдання та приймаючи безпосередню участь у бойових діях.

Як зазначає позивач, оскільки ВЧ НОМЕР_1 не надала до ВЧ НОМЕР_2 відповідні документи та довідку на підтвердження виконання ним бойового завдання та бойових дій за періоди з 21.10.2022 по 29.12.2022 у вказаний період ВЧ НОМЕР_2 грошову додаткову винагороду нарахувала та виплатила у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про підтвердження участі солдата ОСОБА_1 в бойових діях щодо захисту Батьківщини в період з 01.12.2022 по 29.12.2022.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про його участь в бойових діях щодо захисту Батьківщини за період з 01.12.2022 по 29.12.2022.

Суд стягнув на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі, ВЧ НОМЕР_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, апелянт не погоджується із зобов`язанням суду першої інстанції надати ОСОБА_1 довідку про його участь в бойових діях щодо захисту Батьківщини за період з 01.12.2022 по 29.12.2022.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що позивач не брав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що в свою чергу не підтверджується у бойових наказах, журналах бойових дій, рапортах командира 3 зенітного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 за період з 01.12.2022 по 30.12.2022.

Таким чином, на переконання апелянта, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди до 100000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168) за службу у спірний проміжок часу.

Отже, як вважає апелянт підстави для задоволення заявленого позову відсутні.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої апеляційної скарги та зауважує на тому, що апелянт не надав жодних доводів на підтвердження своєї позиції та на спростування висновків суду.

Рішення суду першої інстанції позивач вважає законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 відмовити, а рішення суду- залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, який призваний на військову службу за мобілізацією у ВЧ НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.03.2022 №85 з 11.03.2022 зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення про відрядження №4559, виданого ВЧ НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_1 з 13.10.2022 до особового розпорядження був відряджений до ВЧ НОМЕР_3 , з якої в подальшому був відряджений до ВЧ НОМЕР_1 .

ВЧ НОМЕР_2 в інтересах позивача був направлений запит до ВЧ НОМЕР_1 про підтвердження його участі в бойових діях за період з 01.12.2022 по 29.12.2022.

20.02.2023 на вказаний запит ВЧ НОМЕР_1 надала відповідь за №350/1042/2/27/37, в якій повідомила, що солдат ОСОБА_1 до 29.12.2022 виконував бойове завдання в оперативному підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_1 та 30.12.2022 переданий з оперативного підпорядкування.

У листі також зазначено, що документи, які підтверджують факт безпосередньої участі у бойових діях або заходах для виплати додаткового грошового забезпечення за період з 01.12.2022 по 29.12.2022 на вказаних у листі військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 , у тому числі позивача, будуть надані після закінчення проведення перевірки правильності нарахування та виплати додаткових видів грошового забезпечення у ВЧ НОМЕР_1 .

ВЧ НОМЕР_1 видані довідки від 11.11.2022 № 1078 та від 16.12.2022 № 1203, якими підтверджується, що солдат ОСОБА_1 у періоди з 21.10.2022 по 31.10.2022 та з 01.11.2022 по 30.11.2022, який виконує бойове завдання в оперативному підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ).

За період виконання бойового завдання з 01.12.2022 по 29.12.2022 відповідач такої довідки позивачу не видав, що перешкоджає позивачу в отриманні додаткової винагороди у належному розмірі, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що листом ВЧ НОМЕР_1 від 20.02.2023 №350/1042/2/27/37 та клопотанням від 01.09.2023 №1190 підтверджується факт виконання позивачем бойового завдання в оперативному підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_1 , до якої він був відряджений, та безпосередня участь останнього у бойових діях або заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що ВЧ НОМЕР_1 виявила протиправну бездіяльність щодо не надання до ВЧ НОМЕР_2 відповідної довідки про участь позивача в бойових діях щодо захисту Батьківщини за період з 01.12.2022 по 29.12.2022 та зобов`язала відповідача видати таку довідку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі і вище - Закон № 2232-ХІІ).

Частина 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Стаття 1-2 Закону №2011-ХІІ встановлює, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частини 2-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначають, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який існує і на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168.

Приписами пункту 1 Постанови №168 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України, встановлений рішенням Міністра Оборони України від 25.03.2022 №248/1298 (далі Рішення №248/1298) (застосувалось до 01.06.2022).

Абзацами 3, 4 пункту 3 Рішення №248/1298 передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативної підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких, для виконання завдань, відряджений військовослужбовець.

Відповідно до пункту 5 Рішення №248/1298 виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/а/29 (далі Окреме доручення) (застосовується з 01.06.2022), під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердженнябезпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пункт 4 Окремого доручення встановлює, що у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Відповідно до пункту 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 100000 грн. за місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Отож, відповідно до Постанови №168, Рішення №248/1298 та Окремого доручення, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях.

Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).

З огляду на наведені правові норми, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників).

Поряд з цим, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 на підставі визначених абзацом 3 пункту 3 Рішення №248/1298 та Окремого доручення.

Така довідка має надаватися саме тією військовою частиною, в якій військовослужбовець здійснював таку безпосередню участь.

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів звертає увагу, що згідно наявного у матеріалах справи листа ВЧ НОМЕР_1 від 20.02.2023 №350/1042/2/27/37 позивач до 29.12.20222 виконував бойове завдання в оперативному підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_1 .

Також цим листом повідомлено, що документи, які підтверджують факт безпосередньої участі у бойових діях або заходах для виплати додаткового грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2022 по 29.12.2022 будуть надані після закінчення проведення перевірки правильності нарахування та виплати додаткових видів грошового забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 .

Також в матеріалах справи міститься клопотання ВЧ НОМЕР_1 від 01.09.2023 № 1190 про включення до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року визначених військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 , в тому числі ОСОБА_1 .

У цьому клопотанні ВЧ НОМЕР_1 посилається на відомості, журнал бойових дій та рапорт т.в.о. командира 3 зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.12.2022 по 31.12.2022, які підтверджують участь ОСОБА_1 у виконанні бойових завдань, однак вказаний документ не відповідною довідкою, яка має відповідати зазначеним вище нормам.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що листом ВЧ НОМЕР_1 від 20.02.2023 №350/1042/2/27/37 та клопотанням ВЧ НОМЕР_1 від 01.09.2023 № 1190 по суті підтверджується факт виконання ОСОБА_1 бойового завдання в оперативному підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_1 , до якої він був відряджений, та безпосередню участь у бойових діях або заходах, що є підставою для видачі відповідної довідки.

Також суд першої інстанції доречно зауважив на тому, що виплату відрядженому військовослужбовцю додаткової винагороди має здійснювати військова частина за місцем штатної служби військовослужбовця, а отже перевірка правильності нарахування та виплати додаткових видів грошового забезпечення у ВЧ НОМЕР_1 (вочевидь, військовослужбовцям цієї військової частини), не стосується питання видачі необхідної довідки позивачу.

Отже, слід констатувати, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому підстав для скасування правильного по суті рішення колегія суддів не вбачає.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта про відсутність підстав для видачі позивачу довідки про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах за грудень 2022 року за формою, наведеною в додатку №1 до телеграми №248/1298, та погоджується із зауваженням позивача, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, що апелянт не надав доказів на спростування висновків суду.

Інших аргументів апеляційна скарга не містить, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На думку колегії суддів, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко