Справа № 480/7465/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2025 року Справа № 480/7465/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про:
- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 по 18.07.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020-2022 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022;
- зобов`язання військову частини НОМЕР_1 обчислити та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 по 18.07.2022, грошову допомогу для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2020 - 2022 роки з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та була відновлена дія п.4 постанови КМ України № 704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Відтак, у період з 29.01.2020 по 18.07.2022, тобто до набрання чинності постанови про внесення змін до постанови КМУ №704, грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022.
Однак, відповідач у спірний період незаконно нараховував позивачу спірне грошове забезпечення, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік, з чим позивач не погодилась та звернулась до суду з даним позовом.
Військова частина НОМЕР_2 повідомлялась про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву у строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надано.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник військової частини НОМЕР_1 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивача здійснювалась у повній відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704.
Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, представник зазначив, що як вбачається із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.09.2022 № 267, долученого до позовної заяви, відпустка позивачу у військовій частині НОМЕР_2 не надавалася, позивач продовжила проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 . У п. 1 розд. XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам зазначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається військовослужбовцям один раз на рік.
З наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.09.2022 № 267 убачається, що позивач продовжила проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 . При цьому у зазначеному наказі вказано, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік їй не надавалася.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 20.09.2024 позовну заяву у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача обчислити та виплатити позивачу грошове забезпечення з 19.07.2022 до 22.09.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік, грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022.
Ухвалою суду від 14.10.2024 задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду із заявою про уточнення позовних вимог від 22.09.2024. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем із вимогами, які зазначені у заяві від 22.09.2024. Прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 від 22.09.2024 з уточненими позовними вимогами.
Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи, зокрема, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №346 від 28.11.2019, підтверджується, що позивача з 28.11.2019 зараховано до списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення (а.с. 49).
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №267 від 21.09.2022, підтверджується, що позивача з 22.09.2022 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення (а.с. 11).
Військовою частиною НОМЕР_1 надано суду довідку про грошове забезпечення позивача за спірний період, а саме з 29.01.2020 по 18.07.2022 (а.с. 50-52).
Як зазначає представник військової частини НОМЕР_1 нарахування та виплата грошового забезпечення позивача здійснювалась у повній відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704.
Позивач вважає, що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося у заниженому розмірі, а саме: у період з 29.01.2020 по 18.07.2022 позивачу виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення, грошові компенсації та одноразові виплати, які обраховуються виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 9 Закону України № 2011-XII від 20 грудня 1991 року "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до пункту 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.
Постановою №704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103).
Згідно з пунктом 6 Постанови № 103, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Пункт 6 Постанови КМУ №103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18.
Тобто, з 29 січня 2020 року була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.
Поряд з цим, Верховний Суд, у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 14 вересня 2022 року у справі №500/1886/21 вирішуючи питання застосування норм права у подібних правовідносинах зазначав, що базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Також варто зауважити, що згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Так, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
Однак, Закон України від 14.11.2019 №294-IX (далі - Закон №294-IX) "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Закон України від 15.12.2020 №1082-IX (далі - Закон №1082-IX) "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Закон України від 02.12.2021 №1928-IX (далі - Закон №1928-ІХ) "Про Державний бюджет України на 2022 рік" таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022 відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 - набрання чинності Законами №294-IX, №1082-IX, №1928-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
Отже, з огляду на визначені у частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що положення пункту 4 постанови №704 в частині встановлення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. До спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону №294-IX та Закону №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що під час проходження військової служби у спірний період з 29.01.2020 до 18.07.2025 включно позивачу було нараховано та виплачено грошову допомогу для оздоровлення за 2020 (виплачена у квітні 2020 року, (а.с. 50), за 2021 рік (виплачена у вересні 2021 року, а.с. 51), за 2022 рік (про вказану виплату зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_2 від 21.09.2022 №267 (а.с. 11), матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік (виплачена у листопаді 2020 року (а.с. 50) за 2021 рік (виплачена у листопаді 2021 року (а.с. 51).
Суд зазначає, що визначення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання позивача у період з 29.01.2020 до 18.07.2025 включно вплинуло і на обчислення розміру грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 - 2021 роки.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача обчислити та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022», суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік.
Представник військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік позивачу не здійснювалась.
Відповідно до довідки про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) ОСОБА_1 матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік позивачу не здійснювалась.
У позивача було витребувано відповідні докази, а саме виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік, однак зазначені докази позивачем не надано, матеріали справи не містять.
Враховуючи те, що позивачу не було здійснено нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік, а тому, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 обчислити та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022».
Стосовно відповідача, який повинен здійснити виплату спірних сум, суд зазначає, що військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня, здійснює фінансування грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям інших військових частин і на її фінансовому забезпеченні перебуває військова частина НОМЕР_2 , де проходила службу позивач, а не військову частину НОМЕР_1 , як помилково зазначає позивач у позовних вимогах.
Так, механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі військова частина), що утримуються з рахунок коштів Державного бюджету України визначено «Правилами організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» (далі Правила № 44), затвердженими наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280.
Згідно п. 1.3 Правил № 44 розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є: Міністр оборони України головний розпорядник; командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки)), Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, які включені до мережі головного розпорядника коштів, розпорядники коштів нижчого рівня (далі розпорядники коштів другого рівня); командири військових частин, які включені до мережі головного розпорядника коштів або розпорядника коштів другого рівня, розпорядники коштів нижчого рівня (далі розпорядники коштів третього рівня).
Розпорядники бюджетних коштів реалізують свої функції таким чином: головний розпорядник через Департамент фінансів Міністерства оборони України; розпорядники коштів другого рівня через фінансово-економічні управління командувань видів Збройних Сил України, командувань окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління, управління фінансово-економічної діяльності Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту; розпорядники коштів третього рівня через фінансові органи військових частин.
Згідно, абз. 2, 4 п. 1.5 Правил № 44, військова частина, не включена до мережі розпорядника бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військових частин розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).
Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.
Одноразові додаткові види грошового забезпечення, у відповідності із абз. 9, 12 п. 4.3 Правил № 44, виплачуються після виникнення права на їх одержання (видання відповідного наказу про виплату). Витяги з наказів, довідки та інші документи, які підтверджують право військовослужбовців, працівників на одержання грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат, що подаються начальнику фінансового органу, підписуються (завіряються) посадовою особою, яка відповідає за облік особового складу, та скріплюється відтиском гербової печатки (печаткою для наказів) військової частини.
Отже, обов`язок щодо нарахуванням військовослужбовцю грошового забезпечення, в тому числі у випадку перебування військової частини на фінансовому забезпеченні в іншій військовій частині, покладені на командира військової частини, у штаті якої військовослужбовець проходить військову службу. Грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби. Кошти на здійснення відповідних виплат надаються розпорядником на підставі відповідних наказів, заявок, кошторисів, розрахунків тощо, що надаються військовою частиною, яка перебуває на фінансовому забезпеченні такого розпорядника коштів.
Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21 виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Із матеріалів справи встановлено, що позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , а отже відповідно до абз. 4 п. 1.5 Правил № 44 обов`язок своєчасного оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат покладається на військову частину НОМЕР_2 , на обліку якої перебувала позивач.
За таких обставин, суд з урахуванням ст. 9 КАС України вважає за необхідне обрати належним спосіб захисту позивача та визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення належного розрахунку грошового забезпечення позивача та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 до 18.07.2022 (включно), грошової допомоги на оздоровлення за 2020,2021,2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 роки відповідно до постанови №704, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, з урахуванням виплачених сум.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не застосуванні з 29.01.2020 до 18.07.2022 при обчисленні ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020, 2021 роки, визначеного шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.к. НОМЕР_5 ) з 29.01.2020 до 31.12.2020 включно грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік, шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.к. НОМЕР_5 ) з 01.01.2021 до 31.12.2021 включно грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2021 рік, шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.к. НОМЕР_5 ) з 01.01.2022 до 18.07.2022 включно грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета