Справа № 260/2396/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2025 рокум. Ужгород№ 260/2396/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31.10.2024 № 58 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії, із зарахуванням до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно із п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи з 29.06.1993 по 17.08.1993, з 08.09.1994 по 04.11.2001, з 05.11.2001 по 11.10.2017 та призначити пенсію ОСОБА_1 з 23.10.2024.

08 квітня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Закарпатській області надати суду до 30 квітня 2025 року відмовні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

15 квітня 2025 року на виконання вимог суду, відповідачем надано матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що пункт «г» статті 55 Закону № 1788 з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019 від 04.06.2019 діє у редакції, що була чинною до 01.04.2015, тобто до внесення у неї змін Законами № 213-VIII від 02.03.2015. Редакція пункту «г» статті 55 Закону № 1788-XII від 09.12.2012 передбачала, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі. У своєму Рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач зазначив, що страховий стаж заявника становить 38 років 10 місяців 26 днів. Однак, відповідачем у рішенні не зазначено скільки становить спеціальний стаж заявника. Факт того, що позивач у період з 05.11.2001 по 11.10.2017 працював на роботах, що надають право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», крім відомостей трудової книжки, підтверджується довідками ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 26.01.2022 № 13-01/55 37 ВК та № 13-01/55 38 ВК. Так, у довідці ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 26.01.2022 № 13- 01/55 37 ВК зазначено, що ОСОБА_1 , 1967 р.н., працював повний робочий день на підприємстві та за період з 29.06.1993 по 17.08.1993 та з 08.09.1994 по 26.01.2022 виконував вантажно-розвантажувальні роботи повний робочий день за професією, посадою докер-механізатор; докер-механізатор-водій; водій-докер; механізатор (водій-докер) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах, стаж роботи на яких надає право на пільгову пенсію за вислугою років, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 ст. 55 пункт «г». Згідно з довідкою ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 26.01.2022 № 13-01/55 38 ВК посада механізатор (водій-докер) комплексної бригади на навантажувально розвантажувальних роботах бази внутрішньопортової механізації ДП «Маріупольський морський торговельний порт» передбачає виконання, зокрема, таких робіт як навантаження, вивантаження, переміщення, складання та кріплення всіх видів вантажів в трюмах і на палубах суден, у залізничних вагонах, на автомобілях і складських площах. В своїй роботі механізатор (водій - докер) керується інструкцією з охорони праці для механізатора комплексної бригади на вантажно розвантажувальних роботах. Механізатор (водій - докер) бази внутрішньопортової механізації входить до складу комплексної бригади механізаторів (докерів-механізаторів) на навантажувально розвантажувальних роботах, працюючих на вантажному районі. Отже, посилання відповідача у рішенні, на те, що посада водій-докер, механізатор (водій-докер) не передбачена списком професій, які дають право на вислугу років, а відтак, не зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 05.11.2001 по 11.10.2017, є безпідставним, оскільки підставою врахування певного періоду роботи до спеціального стажу є виконання певного виду робіт.

29 квітня 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову. В обґрунтуванні зазначають, що рішенням за №58 від 31.10.2024 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивачки за принципом екстериторіальності) позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки страховий стаж особи становить 38 років 10 місяців 26 дні. До страхового стажу зараховані всі періоди роботи згідно наданих документів. До спеціального стажу не зараховано період роботи з 05.11.2001 р. по 11.10.2017 p., оскільки посада водій- докер, механізатор (водій-докер) не передбачена списком професій, які дають право за вислугу років. Пунктом «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено призначення пенсії за вислугу років механізаторам (докерам-механізаторам) комплексних бригад та вантажно-розвантажувальних роботах у портах. Для чоловіків - не менше 30 років стажу з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

31 жовтня 2024 року рішенням Головного управління ПФУ в Закарпатській області № 58 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

До спеціального стажу не зараховано період роботи з 05 листопада 2001 року по 11 жовтня 2017 року, оскільки посада водій докер, механізатор (водій докер) не передбачена списком професій, які дають право на вислугу років.

Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Згідно з пунктом «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ, в редакції від 05 листопада 1991 року, право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Підпунктом 4 пункту 2 розділу І Закону України від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII) пункт «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ був викладений в такій редакції:

«Право на пенсію за вислугу років мають:

г) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону».

Отже, змінами, внесеними Законом №213-VIII до положень Закону №1788-ХІІ, підвищено на п`ять років загальний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, для категорій працівників, визначених, зокрема, пунктом «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

24 грудня 2015 року Законом України №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до пунктів «е» та «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Рішенням Конституційного суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019по справі №№ 1-13/2018(1844/16, 3011/16) визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин пункт «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ діяв в редакції від 05 листопада 1991 року, а саме право на пенсію за вислугу років мали механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Отже, для призначення пенсії за вислугу років за пунктом «г» статті 55 Закону №1788-ХІІчоловіку, який працював механізатором (докером-механізатором) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, останній має досягнути певного віку (55 років) та мати загальний стаж (25 років) та спеціальний стаж на зазначеній роботі (20 років).

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Згідно з преамбулою Закону №1058-ІV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

03 жовтня 2017 року Законом України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набув чинності 11 жовтня 2017 року, були внесені зміни до Закону №1058-ІV.

Відповідно до пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV (в редакції від 11.10.2017) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що станом на 23 жовтня 2024 року, день подачі заяви про призначення пенсії за вислугою років, позивач досяг 55-річного віку.

31 жовтня 2024 року рішенням Головного управління ПФУ в Закарпатській області № 58 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

До спеціального стажу не зараховано період роботи з 05 листопада 2001 року по 11 жовтня 2017 року, оскільки посада водій докер, механізатор (водій докер) не передбачена списком професій, які дають право на вислугу років.

Суд враховує, що робота позивача на посадах водій-докер, механізатор - докером в період з 05 листопада 2001 року по 11 жовтня 2017 року підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 від 23 травня 1985 року.

Крім того, відповідно до довідки ДП «Маріупольський морський торговельний порт» від 26 січня 2022 року № 13- 01/55 37 ВК ОСОБА_1 , 1967 р.н., працював повний робочий день на підприємстві та за період з 29.06.1993 по 17.08.1993 та з 08.09.1994 по 26.01.2022 виконував вантажно-розвантажувальні роботи повний робочий день за професією, посадою докер-механізатор; докер-механізатор-водій; водій-докер; механізатор (водій-докер) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах, стаж роботи на яких надає право на пільгову пенсію за вислугою років, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 ст. 55 пункт «г».

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії № 58 від 31 жовтня 2024 року діяло у супереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивачки, за захистом яких вона звернувся до суду.

Враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 05 листопада 2001 року по 11 жовтня 2017 року, то сукупний спеціальний стаж позивача становить понад 20 років, що є достатнім для призначення їй пенсії за вислугу років.

Позовні вимоги в частині зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи з 29 червня 1993 року по 17 серпня 1993 року, з 08 вересня 1994 року по 04 листопада 2001 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до оскаржуваного рішення відповідачем не зараховано до спеціального стажу позивача періоди роботи з 05 листопада 2001 року по 11 жовтня 2017 року.

З огляду на встановлене судом право позивача на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за вислугу років.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що за заявою позивача про призначення пенсії згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності вже визначений територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Таким чином, наслідком скасування, прийнятого ГУ ПФ України в Закарпатській області за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув 55 років 26 січня 1967 року, та із заявою про призначення пенсії звернувся 23 жовтня 2024 року, то призначення пенсії має відбутися з 23 жовтня 2024 року.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті частини 2 статті 2 КАС України, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 58 від 31 жовтня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та необхідність захисту порушеного права позивача, виходячи з повноваження суду, визначених статтями 9 та 245 КАС України, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи з 05 листопада 2001 року по 11 жовтня 2017 року та призначити пенсію за вислугу років, з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 23 жовтня 2024 року.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при поданні адміністративного позову сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 05 березня 2025 року.

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139,229, 242-246, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 58 від 31 жовтня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи з 05 листопада 2001 року по 11 жовтня 2017 року та призначити пенсію за вислугу років, з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 23 жовтня 2024 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) судові витрати у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) сплаченого судового збору.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16 червня 2025 року.

СуддяТ.В.Скраль