Справа № 320/6203/23
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року

м. Київ

справа № 320/6203/23

касаційне провадження № К/990/11901/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Васильєвої І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року (головуючий суддя - Войтович І.І.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Вівдиченко Т.Р.; судді: Кузьмишина О.М., Ключкович В.Ю.)

у справі № 320/6203/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Декор Трейдінг»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Віва Декор Трейдінг» (далі - ТОВ «Віва Декор Трейдінг», позивач, платник, товариство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач, контролюючий орган, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2022 року № 4, № 4.

Обґрунтовуючи позовні вимог, товариство зазначило, що допущення помилки при заповненні податкової декларації не може бути підставою для відмови у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій до платника податку.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 28 листопада 2022 року позов задовольнив.

Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 26 грудня 2022 року № 4 та № 4.

Стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 26 840,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 06 лютого 2024 року скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь товариства за рахунок бюджетних асигнувань податкового органу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн та прийняв в цій частині нове рішення, яким стягнув на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 20 000,00 грн.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року залишив без змін.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи касаційну скаргу, відповідач посилається не неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Податковий орган вважає, що позивач неправомірно включив до бюджетного відшкодування від`ємне значення податку на додану вартість за звітний період, оскільки задекларовані показники перевищують фактично сформований податковий кредит. Посилання позивача на технічну помилку при заповненні податкової декларації, на думку відповідача, не спростовує факт завищення суми бюджетного відшкодування. Окрім того, контролюючий орган не погоджується із визначеним апеляційним судом розміром витрат на професійну правничу допомогу, які покладено на відповідача, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не відповідають принципу справедливості.

Верховний Суд ухвалою від 22 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скарго ГУ ДПС у м. Києві.

Відзив на касаційну скаргу від позивача не надійшов, що, з огляду на частину четверту статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права під час встановлення фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судовий розгляд встановив, що відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Віва Декор Трейдінг» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за липень, серпень 2022 року, за результатами якої склав акт від 05 грудня 2022 року № 44677/26-15-07-04-03/41689547.

Відповідно до висновків названого акта перевірки контролюючий орган встановив порушення платником вимог пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку за липень 2022 року, що призвело до:

відмови у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку за липень 2022 року в сумі 2 227 733,00 грн;

завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) за липень 2022 року в сумі 2 515 039,00 грн.

Обґрунтовуючи таку позицію, контролюючий орган зазначив, що ТОВ «Віва Декор Трейдінг» безпідставно включено до складу бюджетного відшкодування суму від`ємного значення податку на додану вартість за лютий 2022 року, яка перевищує фактично сформований податковий кредит у цьому періоді. На думку відповідача, сума податкового кредиту в частині господарських операцій із Товариством з обмеженою відповідальністю «Віва Декор» також була завищена, що призвело до необґрунтованого збільшення суми бюджетного відшкодування за липень 2022 року. У зв`язку з цим контролюючий орган дійшов висновку про відсутність підстав для надання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вказаний звітний період.

На підставі висновків акта перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 26 грудня 2022 року:

№ 4, яким зменшив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банка за липень 2022 року, на 2 515 039,00 грн та нарахував штрафні (фінансові) санкції у розмірі 628 759,75 грн;

№ 4, яким відмовив у наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2022 року у розмірі 2 227 733,00 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом названих актів індивідуальної дії, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

За приписами пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту та бюджетне відшкодування податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Разом з тим, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання відповідного активу.

За встановленими судами обставинами предметом перевірки податкового органу стала податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ «Віва Декор Трейдінг» за липень 2022 року, у якій було задекларовано податкове зобов`язання, податковий кредит, а також суми, заявлені до бюджетного відшкодування. За результатами перевірки контролюючий орган встановив завищення показника рядка 20.2 декларації, що, на думку відповідача, призвело до необґрунтованого збільшення суми бюджетного відшкодування.

Разом з тим, перевіркою не виявлено порушень при формуванні податкового кредиту за звітні періоди липня та серпня 2022 року. Зокрема, контролюючим органом не встановлено недостовірності відображених у рядку 17 декларацій сум податкового кредиту, а також не зафіксовано порушень у порядку розрахунку показників рядка 19, що стосується визначення від`ємного значення податку на додану вартість за результатами звітного періоду.

Суди встановили, що у липні 2022 року позивач задекларував до бюджетного відшкодування суму від`ємного значення, що, зокрема, включала податковий кредит, сформований у результаті господарських операцій з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальність «Віва Декор». Разом з тим, у додатку Д3 до декларації за липень 2022 року зазначено, що відповідна сума податкового кредиту у розмірі 6 001 063,00 грн сформована у лютому 2022 року, хоча фактично, як підтверджено первинними документами, така сума була сформована у травні 2022 року.

Таким чином, позивач при поданні декларації за липень 2022 року допустив технічну помилку щодо звітного періоду виникнення відповідної суми від`ємного значення. Разом з тим, перевіркою підтверджено наявність у позивача податкового кредиту у вказаному розмірі, факт його реального формування не спростований, первинні документи надані, їх наявність відзначена в акті перевірки.

Суд звертає увагу, що у висновках контролюючого органу відсутні обґрунтування, які б ставили під сумнів достовірність або правомірність формування позивачем податкового кредиту, чи існування підстав для виключення відповідної суми з розрахунку бюджетного відшкодування. Податковим органом не встановлено порушень, які б призвели до заниження податкових зобов`язань або завищення податкового кредиту у декларації за липень 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, Суд погоджується з висновками судових інстанцій про те, що технічна помилка, допущена позивачем при заповненні податкової декларації, не є підставою для позбавлення його права на бюджетне відшкодування, оскільки контролюючим органом не доведено, що така помилка вплинула на обсяг податкового кредиту та може призвести до зменшення надходжень до бюджету.

Разом з тим, відповідач звертає увагу на те, що позивач не скористався правом подання уточнюючого розрахунку з метою виправлення відповідної помилки в додатку до декларації за липень 2022 року, що, на думку контролюючого органу, підтверджує недбалість у веденні податкового обліку. Проте, Суд вважає, що відсутність уточнюючого розрахунку не нівелює сам факт наявності у платника законодавчих підстав для заявлення відповідної суми до бюджетного відшкодування, оскільки вона підтверджується об`єктивними даними та документами.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки встановлена у ході перевірки технічна помилка при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість не вплинула на обсяг сформованого податкового кредиту та не призвела до порушення вимог податкового законодавства щодо визначення суми бюджетного відшкодування. Контролюючим органом не спростовано надані позивачем докази фактичного формування податкового кредиту, а також не доведено, що задекларована сума бюджетного відшкодування є безпідставною чи необґрунтованою.

Верховний Суд вважає невмотивованими доводи відповідача щодо неспівмірності присуджених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки останнім не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про їхній надмірний характер або невідповідність критеріям розумності, необхідності та обсягу наданих юридичних послуг. Відповідачем не спростовано доведену позивачем реальність та обґрунтованість понесених витрат.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги податкового органу без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. А. Васильєва

І. Я. Олендер