Справа № 320/13973/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року м. Київ справа №320/13973/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київського міського голови В. Кличка

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київського міського голови В. Кличка, у якому просить суд визнати протиправним позбавлення права на вручення іменного годинника при врученні «Почесної грамоти Київського міського голови» від 14.12.2024 №4040 та зобов`язати Київського міського голову В. Кличка нагородити іменним годинником та вручити нагрудний знак до Почесної грамоти Київського міського голови у відповідності до Положення про Почесну грамоту від 16.05.2019 №892/7548.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025, позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року відкрито провадження у справі № 320/13973/25, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; повідомити позивача, що відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів); відповідачу надати відзив та всі матеріали, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно з наданням (надісланням) відзиву до суду, його копія та додані до нього документи повинні бути надіслані (надані) іншим учасникам відповідно до ч. 3 ст. 162 КАС України.

02.06.25 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Київського міського голови надійшов відзив. Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 та вважає, що для задоволення позову відсутні підстави. В обґрунтування такої позиції повідомляє наступне. Пунктом 3.2 Положення передбачено, що особам, нагородженим Почесною грамотою Київського міського голови, одночасно вручається іменний годинник Київського міського голови. Проте, кошторисом витрат на виготовлення та вручення Почесних грамот Київського міського голови, затвердженим розпорядженням Київського міського голови від 15.11.2024 № 1094, вручення іменних годинників Київського міського голови особам, нагородженим зазначеним розпорядження, не передбачено у зв`язку з їх відсутністю. Протягом останніх 10-ти років апарат виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснив дві закупівлі іменних годинників Київського міського голови: у 2016 році було поставлено 420 іменних годинників Київського міського голови (260 чоловічих та 160 жіночих), у 2020 році було закуплено 1500 іменних годинників Київського міського голови (875 чоловічих та 625 жіночих). У 2018 році за результатами експертизи було виявлено невідповідність поставленого товару технічним характеристикам, визначеним у договорі про закупівлю, товар (1090 іменних годинників Київського міського голови) було повернуто постачальнику, договір про закупівлю розірвано. У 2017, 2019, 2021 та 2023 роках торги були відмінені або не відбулись, договори не укладались. У 2024 році було укладено договір про закупівлю на поставку 200 іменних годинників Київського міського голови, однак постачальник не поставив товар вчасно, договір про закупівлю розірвано. А лише за 2024 рік 701 особа була нагороджена Почесною грамотою Київського міського голови. Крім того, було прийнято рішення, що в період дії воєнного стану в Україні здійснення закупівлі іменних годинників Київського міського голови не є ефективним й раціональним використанням бюджетних коштів та не відповідає інтересам територіальної громади. Вручення нагрудного знаку до Почесної грамоти Київського міського голови взагалі не передбачено Положенням. Таким чином, відповідач просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

03.06.2025 до суду надійшла відповідь на відзив. ОСОБА_1 зазначає, що відсутність іменних годинників або розірвання договорів не є підставою для скасування п. 3.2 Положення. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, має статус ветерана праці срср та України; ветерана та інваліда війни 1 групи; учасника ЛНА на ЧАЕС 1986р. категорія 1; інваліда «Ч» 1 групи, внаслідок нещасного випадку при виконанні спеціального завдання Уряду-КМ СРСР згідно наказу від 26.04.1986 р.

Позивач був нагороджений Почесною грамотою Київського міського голови відповідно до Положення, зміненого рішенням від 16.05.2019 №892/7548, відповідно до п. 3.2 передбачено також вручення іменного годинника та нагрудного знаку, однак вручення вказаних предметів не відбулося.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність протиправною, звернувся з позовом до суду, натомість Київський міський голова заперечує протиправність своєї бездіяльності та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст.ст. 1, 3, 8 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 та ч. 1 статті 144 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 4 Закону України №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 5 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ», статті 6 Статуту територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 371/1805, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 02 лютого 2005 року № 14/5, з метою вдосконалення порядку присвоєння звання «Почесний громадянин міста Києва» та нагородження заохочувальними відзнаками Київського міського голови Київська міська рада вирішила внести зміни до рішення Київської міської ради від 01 червня 2000 року № 141/862 «Про встановлення звання «Почесний громадянин міста Києва» та заохочувальних відзнак Київського міського голови».

Відповідно до статті 22 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 6 Статуту територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 371/1805, з метою заохочення і стимулювання працівників підприємств, установ та організацій міста Києва, громадян України, іноземних громадян за визначні заслуги у розвитку економіки та соціальної сфери міста Києва, збагачення національної інтелектуальної і культурної спадщини, плідну громадську діяльність Київська міська рада вирішила:

- встановити звання «Почесний громадянин міста Києва»;

- встановити заохочувальні відзнаки Київського міського голови, а саме: нагрудний знак «Знак Пошани», почесна грамота Київського міського голови, подяка Київського міського голови, нагрудний знак «Меценат міста Києва», медаль «Честь. Слава. Держава»;

- затвердити: Положення про звання «Почесний громадянин міста Києва» згідно з додатком 1; Положення про нагрудний знак «Знак Пошани» згідно з додатком 2; Положення про Почесну грамоту Київського міського голови згідно з додатком 3; Положення про Подяку Київського міського голови згідно з додатком 4; Положення про нагрудний знак «Меценат міста Києва» згідно з додатком 5; Положення про медаль «Честь. Слава. Держава» згідно з додатком 6.

Згідно зі загальними положеннями до Положення про звання «Почесний громадянин міста Києва» звання «Почесний громадянин міста Києва» є відзнакою територіальної громади міста Києва та присвоюється громадянам України, іноземцям, які зробили значний особистий внесок у соціально-економічний, культурний розвиток міста Києва, у справу збагачення національної культурної та духовної спадщини міста; за видатні досягнення у розвитку науки, освіти, культури, мистецтва, охорони здоров`я, спорту, бізнесу та інших сфер діяльності, у зміцненні міжнародного авторитету столиці України міста Києва та користуються загальною повагою і авторитетом у територіальної громади міста Києва. Звання «Почесний громадянин міста Києва» присвоюється особі рішенням Київської міської ради один раз і є довічним. Посмертно зазначене звання не присвоюється. Протягом календарного року звання «Почесний громадянин міста Києва» присвоюється не більше ніж чотирьом особам. У виняткових випадках, за клопотанням, внесеним 2/3 депутатів від загального складу Київської міської ради або Київським міським головою Київській міській раді, кількість відзначених званням «Почесний громадянин міста Києва» може збільшуватися. Звання «Почесний громадянин міста Києва» не може бути присвоєно особам, які мають не зняту чи не погашену судимість.

Відповідно до Порядку вручення нагородних атрибутів звання «Почесний громадянин міста Києва» вручення нагородних атрибутів звання «Почесний громадянин міста Києва» відбувається, як правило, в урочистій обстановці за широкої участі громадськості та приурочується до Дня Києва. Особам, яким присвоєно звання «Почесний громадянин міста Києва», вручаються нагрудний знак «Почесний громадянин міста Києва» (опис та ескіз наведено у додатку 2 до цього Положення), його мініатюра, посвідчення «Почесний громадянин міста Києва» (опис та ескіз наведено у додатку 3 до цього Положення), диплом та іменний годинник Київського міського голови (опис наведено у додатку 4 до цього Положення). Ескіз та опис диплома Почесного громадянина міста Києва затверджується розпорядженням Київського міського голови. Вручення провадиться Київським міським головою або за його дорученням заступником міського голови секретарем Київської міської ради, першим заступником голови Київської міської державної адміністрації, заступниками голови Київської міської державної адміністрації. Повідомлення про присвоєння звання «Почесний громадянин міста Києва» оприлюднюється на єдиному веб-порталі територіальної громади міста Києва.

Особливої уваги тут вартує вищезгаданий п. 3.2, а саме абзац перший, де йдеться про те, що особам, яким присвоєно звання «Почесний громадянин міста Києва», вручаються нагрудний знак «Почесний громадянин міста Києва» (опис та ескіз наведено у додатку 2 до цього Положення), його мініатюра, посвідчення «Почесний громадянин міста Києва» (опис та ескіз наведено у додатку 3 до цього Положення), диплом та іменний годинник Київського міського голови (опис наведено у додатку 4 до цього Положення).

Варто наголосити на тому, що відповідний припис у Положенні сформульовано наступним чином: «особам, яким присвоєно звання «Почесний громадянин міста Києва», вручаються…», а не, до прикладу, можуть бути вручені. Таким чином, викладене в п. 3.2 Положення про звання «Почесний громадянин міста Києва» стосовно вручення нагрудного знаку, його мініатюри, посвідчення «Почесний громадянин міста Києва», диплому та іменного годинника Київського міського голови має імперативний характер, а жодних сумнівів у тлумаченні даного положення не виникає.

Суд зазначає, що матеріали справи містять копії посвідчень позивача на підтвердження статусу останнього як ветерана праці срср та України; ветерана та інваліда війни 1 групи; учасника ЛНА на ЧАЕС 1986р. категорія 1; інваліда «Ч» 1 групи, внаслідок нещасного випадку при виконанні спеціального завдання Уряду-КМ срср згідно наказу від 26.04.1986 р.

Також в матеріалах справи міститься копія почесної грамоти Київського міського голови В.Кличко від 14.12.2024 року №4040, відповідно до тексту якої зазначеною почесною грамотою нагороджується ОСОБА_1 «За самовідданість і високий професіоналізм, виявлені у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, активну громадську діяльність».

При цьому, доказів вручення позивачу іменного годинника та нагрудного знаку, разом з нагородженням останнього Почесною грамотою Київського міського голови відповідно до Положення, зміненого рішенням від 16.05.2019 №892/7548, матеріали справи не містять.

В контексті наведеного не витримують критики та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи доводи відповідача щодо того, що оскільки кошторисом витрат на виготовлення та вручення Почесних грамот Київського міського голови, затвердженим розпорядженням Київського міського голови від 15.11.2024 № 1094, вручення іменних годинників Київського міського голови особам, нагородженим зазначеним розпорядження, не передбачено у зв`язку з їх відсутністю.

Доводи відповідача, що «протягом останніх 10-ти років апарат виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснив дві закупівлі іменних годинників Київського міського голови: у 2016 році було поставлено 420 іменних годинників Київського міського голови (260 чоловічих та 160 жіночих), у 2020 році було закуплено 1500 іменних годинників Київського міського голови (875 чоловічих та 625 жіночих). У 2018 році за результатами експертизи було виявлено невідповідність поставленого товару технічним характеристикам, визначеним у договорі про закупівлю, товар (1090 іменних годинників Київського міського голови) було повернуто постачальнику, договір про закупівлю розірвано. У 2017, 2019, 2021 та 2023 роках торги були відмінені або не відбулись, договори не укладались. У 2024 році було укладено договір про закупівлю на поставку 200 іменних годинників Київського міського голови, однак постачальник не поставив товар вчасно, договір про закупівлю розірвано» жодним чином не скасовують п. 3.2 Положення, і позбавлення позивача його законного права на отримання іменного годинника та нагрудного знаку, разом з нагородженням останнього Почесною грамотою Київського міського голови.

У даному випадку йдеться не лише про бездіяльність з боку місцевого самоврядування, а й про порушення одного з базових принципів правової держави принципу правової визначеності, що є складовою верховенства права (Доповідь про правовладдя, ухвалена Венеційською Комісією на її 86-му пленарному засіданні 25 26 березня 2011 року).

Прийнявши рішення від 16.05.2019 №?892/7548, зі змісту якого встановлено про вручення особам, яким присвоєно звання «Почесний громадянин міста Києва», нагрудного знаку «Почесний громадянин міста Києва», його мініатюри, посвідчення «Почесний громадянин міста Києва», диплому та іменного годинника Київського міського голови, Київська міська рада реалізувала свої повноваження, а в позивача, відповідно, виникли легітимні очікування щодо отримання цих предметів.

Як неодноразово зазначав Конституційний Суд України, принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування). Кожна особа залежно від обставин повинна мати можливість орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних юридичних наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020).

Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом (Рішення Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року № 7-р/2020).

Європейський суд з прав людини дотримується аналогічної позиції, наголошуючи на необхідності доступності правових норм: особа має мати реальну можливість зрозуміти, які саме норми застосовуються у її справі з урахуванням конкретних обставин (THE SUNDAY TIMES v. THE UNITED KINGDOM, № 6538/74, § 49, ЄСПЛ, від 26 квітня 1979 року).

Отже, оскільки п. 3.2 Положення чітко визначено вручення, окрім диплому, нагрудного знаку та іменного годинника Київського міського голови, щодо яких звертається позивач, в ОСОБА_1 склалися легітимні очікування. Позиція відповідача стосовно того, що кошторисом витрат на вручення іменних годинників Київського міського голови особам, нагородженим зазначеним розпорядження, не передбачено у зв`язку з їх відсутністю, а вручення нагрудного знаку до Почесної грамоти Київського міського голови нібито не передбачено взагалі (що насправді спростовується самим Положенням про звання «Почесний громадянин міста Києва») порушує принцип правової визначеності.

Стосовно визнання протиправним позбавлення права на вручення іменного годинника при врученні «Почесної грамоти Київського міського голови» від 14.12.2024 №4040 та зобов`язання Київського міського голову В. Кличка нагородити іменним годинником та вручити нагрудний знак до Почесної грамоти Київського міського голови у відповідності до Положення про Почесну грамоту від 16.05.2019 №892/7548, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові від 23.05.2024 по справі № 9901/493/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим. Суб`єкт, дії або бездіяльність якого оскаржується, може бути зобов`язано до виконання лише тих обов`язків, які на нього покладено законом чи іншими підзаконними нормативно-правовими актами. Бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

У матеріалах справи не містяться докази направлення офіційного запиту до Київської міської ради від 28.12.2024 р., водночас на доручення керівника апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Д. Загуменного від 14.05.2025 № 20218 управління інформаційної політики та доступу до публічної інформації апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Управління) було проінформовано про те, що запит на інформацію ОСОБА_1 від 15.12.2024 з вимогою про вручення іменного годинника та нагрудного знаку як додатку до Почесної грамоти від 14.12.2025 № 4040 до Управління не надходив. Додатково до листа управління інформаційної політики та доступу до публічної інформації апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Управління) від 15.05.2025 № 09/023-36В, наданого на доручення керівника апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Д. Загуменного від 14.05.2025 № 20218 щодо позовної заяви ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії було проінформовано про те, що запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 28.12.2024 до Управління не надходив.

Окрім того, згідно з п. 10 ч. 2 ст. 248 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За висновками Європейського Суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Так, суди зобов`язані відповідно до частини першої статті 129 Конституції України вирішувати спори, керуючись верховенством права, що, у свою чергу, означає врахування тлумачення Конвенції, яке надається Європейським судом з прав людини як мінімальних стандартів демократичного суспільства. Принцип законності, який є складовою верховенства права, у розумінні ЄСПЛ, має бути заснованим на визнанні і прийнятті людини, її прав та свобод, як найвищої цінності, тобто, за своїм змістом мати характер правозаконності. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що вислів «згідно із законом» означає, зокрема, що закон не повинен суперечити принципу верховенства права.

Суд зобов`язаний застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України. Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Тож, з огляду на ч. 2 ст. 9 КАС України, де йдеться про те, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права позивача, та задовольнити позовні вимоги в наступній редакції:

- Визнати протиправною бездіяльність Київського міського голови В. Кличка щодо ненагородження ОСОБА_1 нагрудним знаком «Почесний громадянин міста Києва», його мініатюрою, іменним годинником.

- Зобов`язати Київського міського голову В. Кличка вручити невручені нагрудний знак «Почесний громадянин міста Києва», його мініатюру, іменний годинник Київського міського голови ОСОБА_1 .

Суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім та необхідним, враховуючи обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Варто також враховувати п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Водночас підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Київського міського голови В. Кличка щодо ненагородження ОСОБА_1 нагрудним знаком «Почесний громадянин міста Києва», його мініатюрою, іменним годинником.

3. Зобов`язати Київського міського голову В. Кличка вручити невручені нагрудний знак «Почесний громадянин міста Києва», його мініатюру, іменний годинник Київського міського голови Радченку Віктору Васильовичу.

4. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.