Справа № 380/11894/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/11894/24 пров. № А/857/27634/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Ланкевичем А. З.) у справі № 380/11894/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Імпорт» до Львівської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Галіція Імпорт» (далі ТзОВ «Галіція Імпорт») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 18.01.2024 № UA209000/2024/900047/2, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/000156; стягнути на його користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за дві вимоги по 3028 грн, витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн та витрати про залучення перекладача у розмірі 3330 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товару та коригування його митної вартості, застосувавши метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. На підставі наведеного вважає, що відсутні підстави для коригування митної вартості товару.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900047/2 від 18.01.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/000156.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (місцезнаходження: вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000; код ЄДРПОУ ВП: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція імпорт» (місцезнаходження: вул. Зелена, 109, м. Львів, 79017; ) судові витрати у розмірі 9358 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Львівська митниця, яка вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення складових митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Декларантом не надано документів, які вказують зменшення звичайної конкурентної ціни, відсутня можливість упевнитись, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.

Звертає увагу, що митниця, направляючи електронні повідомлення, вимагала подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, шляхом подання визначеного переліку документів, які на її думку можуть підтвердити заявлену митну вартість. Зазначивши саме такий перелік документів, не порушено жодної норми законодавства.

Також зазначає, що посадові особи Львівської митниці перевірили всі документи, що подавались разом із митною декларацією, а також додатково надані документи і на підставі цього встановили невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Крім того зазначає, що обов`язок доведення заявленої у митній декларації митної вартості лежить на декларантові. При цьому для підтвердження заявленої митної вартості декларант зобов`язаний подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Звертає увагу, що основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.

З огляду на наведене вище, вважає рішення про коригування митної вартості таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Галіція імпорт» (місцезнаходження: вул. Зелена, 109, м. Львів, 79017; ) зареєстроване як юридична особа 03.02.2020. Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є оптова торгівля парфумними та косметичними товарами (46.45).

09.01.2023 між Компанією ICOM S.r.l., як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галіція імпорт» було укладено контракт за яким продавець продає, а покупець купляє продукцію, а саме - побутова хімія та косметика. Асортимент, кількість та ціна товару вказуються у інвойсах, що формуються на кожну партію товару, і є невід`ємними частинами цього контракту.

Згідно з п. 2.1 ст. 2 контракту поставки здійснюються на умовах згідно Інкотермс за редакцією 2020 року за домовленістю сторін. Умови поставки FCA PISTOIA.

Замовлення подаються та підтверджуються електронною поштою. Вони повинні містити точне найменування та кількість продукту (п. 2.2 ст. 2 контракту).

Продавець підтверджує отримання та прийняття замовлення, передавши підтвердження замовлення електронною поштою (п. 2.3 ст. 2 контракту).

При відправці кожної партії товару продавець передає електронною поштою копії інвойсу, список упаковки, CMR, сертифікати походження. Оригінали вищевказаних документів повинні бути доставлені разом із вантажем (п. 2.4 ст. 2).

Ціни та загальна вартість кожної партії товару вказуються в інвойсах, які складають невід`ємну частину цього контракту (п. 3.2 ст. 3).

Оплата відповідної партії товару може бути здійснена у формі передоплати, але сторони допускають і інші умови розрахунків. Оплата має бути здійснена згідно реквізитів, що вказані в п. 12 цього контракту, на суму, вказану в інвойсі, що супроводжує дану партію товару. Валюта платежу по контракту євро. Оплата здійснюється шляхом банківського переказу (п. п. 4,1, 4.3, 4.4 ст. 4).

24.11.2023 продавцем ICOM S.r.l. було сформовано рахунок-проформу (Proforma-Invoice) № 543 на загальну суму товару 8616,16 євро.

29.11.2023 ТОВ «Галіція імпорт» сплатила кошти за товар у сумі 6827,20 євро, оскільки 1788,97 євро, як пояснив представник позивача, було переплачено за рахунком-проформою від 11.07.2023 № 312. Вказане підтверджується платіжною інструкцією від 29.11.2023 № 151JBKLNB.

12.01.2024 продавцем ICOM S.r.l. виставлено ТОВ «Галіція імпорт» рахунок (Invoice) № 29/00на суму 8616,16 євро.

17.01.2024 декларант позивача з метою митного оформлення вказаного товару подав до Львівської митниці електронну митну декларацію № 24UA33U1, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

Умови поставки FCA IT Pistoia (графа 20 декларації).

Митна вартість товару визначена за ціною контракту (основним методом) в розмірі 8616,16 євро (графа 22 декларації).

Разом з митною декларацією № 24UA33U1 декларант надав до митного контролю, як підстави для застосування основного методу, документи, зазначені у графі 44 митної декларації:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № GI-09/01/2023 від 09.01.2023;

- рахунок-проформу № 543 від 24.11.2023;

- рахунок-фактуру (інвойс) № 29/00 від 12.01.2024;

- CMR № 545151 від 12.01.2024;

- сертифікат походження форми EUR1 № Т561913 від 12.01.2024;

- платіжну інструкцію № 151JBKLNB від 29.11.2023;

- рахунок-проформу № 312 від 11.07.2023;

- рахунок-фактуру (інвойс) № 358/00 від 10.08.2023;

- рахунок на оплату № 1 від 17.01.2024;

- договір про надання послуг № 11012024 від 11.01.2024;

- видаткову накладну № 927 від 19.07.2023;

- видаткову накладну №1961 від 18.12.2023;

- податкову накладну № 99 від 19.07.2023;

- податкову накладну № 94 від 18.12.2023;

- рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/18671/23 від 05.01.2024;

- копію митної декларації країни відправлення № 241TQS7 від 12.01.2024;

- прайс-лист виробника товару від 23.11.2023.

17.01.2024 за наслідками опрацювання вказаних документів Львівська митниця надіслала повідомлення від митниці декларанту такого змісту: «Необхідне подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МК України, а саме: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності інші платежі та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленими спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару».

18.01.2024 декларант позивача просив визнати та погодити митну вартість на основі поданих документів, а також вказав, що інших документів надати не може.

18.01.2024 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900047/2, у графі 33 якого було вказано: «Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей у кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень ст. ст. 52, 53, 54, 55, 58, 335 МК України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: - подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2 та 3 ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар.

Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено:

- у ст. 2.2 контракту № GI-09/01/2023 від 09.01.2023 передбачена виписка покупцем замовлень, які повинні містити точні найменування та кількість товару. Замовлення до митного оформлення не надавалися;

- декларантом подано до митного оформлення CMR № 545151 від 12.01.2023, у якій не заповнено гр. 4 дата та місце завантаження та гр. 5 документи що додаються;

- у п. 4.1 зовнішньоекономічного контракту передбачена передоплата за отриманий товар. Варто зауважити, що у гр. 70 Призначення платежу банківського платіжного документу № 151jbklnb від 29.11.2023 вказано лише номер та дата зовнішньоекономічного контракту, без зазначення товаросупровідного документа (проформа, інвойс, тощо), відповідно до якого було здійснено платіж. Крім того, сума перерахованих коштів згідно вищевказаної платіжної інструкції не відповідає вартості товару, що зазначена в інвойсі № 19/00 від 12.01.2023.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення складових митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Отже, відомості щодо числових значень складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень ч. 21 ст. 58 МК України.

…Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 53 МК України декларанту надіслано вимогу про надання додаткових документів для підтвердження числового значення заявленої митної вартості.

…На вимогу декларантом надано лист з переліком документів, що подані до митного оформлення. Інших документів згідно вимоги не надано.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МК України.

Неможливо застосувати такі методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МК України) з причини відсутності в митному органі та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (ст.60 МК України).

Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала: МД №UA250050//2023/70145 від 24.10.2023, рівень митної вартості становить 1,2558 доларів США/кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилося».

Відповідачем було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/000156. Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте митницею рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900047/2 від 18.01.2024.

Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права, шляхом скасування оскаржуваного рішення.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач надав всі наявні та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості, а відповідач прийнявши рішення про коригування митної вартості, діяв неправомірно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, зокрема, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

Відповідно до частин першої, другої, восьмої - одинадцятої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

А стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За змістом цих норм митний орган може витребувати від декларанта додаткові документи лише у разі, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, є ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому митний орган повинен вказати конкретні факти та обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки цих відомостей та вказати перелік документів, які необхідно надати для усунення цих сумнівів чи розбіжностей.

Якщо наданих відомостей недостатньо для підтвердження задекларованої митної вартості товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідно подати для підтвердження відповідних складових.

Разом з тим відсутність у рішеннях про коригування митної вартості товарів підтверджень того, що надані декларантом для митного оформлення товару документи є недостатніми чи викликають сумнів у достовірності поданої інформації, та які документи повинні це підтвердити чи спростувати, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.

Водночас витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За приписами статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися па раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу методу значення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

Зокрема, аналізуючи наведені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару від 18.01.2024 № UA209000/2024/900047/2, обставини, котрі слугували підставою для його винесення, а також доводи, аргументи учасників справи, у їх сукупності, суд вірно зазначив таке.

Посадова особа митного органу для прийняття рішення про витребування в декларанта додаткових документів (з метою підтвердження заявленої митної вартості) зобов`язана встановити та чітко викласти обставини, які свідчать про: обґрунтованість сумніву щодо вказаної декларантом митної вартості; причини, що унеможливлюють перевірку заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів.

Водночас, посадова особа повинна витребувати документи, що реально необхідні для перевірки сумнівних відомостей, а не вимагати в декларанта надання невичерпного переліку усіх можливих документів. Основним способом реалізації повноважень митного органу в цій ситуації є процедура консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Як суд встановив суд, позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в комерційному інвойсі № 29/00 від 12.01.2024 на загальну суму 8616,16 євро.

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією № 24UA33U1 документи, визначені ч. 2 ст. 53 МК України, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) № GI-09/01/2023 від 09.01.2023; рахунок-проформу № 543 від 24.11.2023; рахунок-фактуру (інвойс) № 29/00 від 12.01.2024; CMR № 545151 від 12.01.2024; сертифікат походження форми EUR1 № Т561913 від 12.01.2024; платіжну інструкцію № 151JBKLNB від 29.11.2023; рахунок-проформу №312 від 11.07.2023; рахунок-фактуру (інвойс) № 358/00 від 10.08.2023; рахунок на оплату №1 від 17.01.2024; договір про надання послуг № 11012024 від 11.01.2024; видаткову накладну № 927 від 19.07.2023; видаткову накладну № 1961 від 18.12.2023; податкову накладну № 99 від 19.07.2023; податкову накладну № 94 від 18.12.2023; рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/18671/23 від 05.01.2024; копію митної декларації країни відправлення № 241TQS7 від 12.01.2024; прайс-лист виробника товару від 23.11.2023.

З урахуванням наведеного правильним є висновок суду, що аналіз наведених документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені частиною 2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору.

Щодо твердження відповідача про те, що «у ст. 2.2 контракту № GI-09/01/2023 від 09.01.2023 передбачена виписка покупцем замовлень, які повинні містити точні найменування та кількість товару. Замовлення до митного оформлення не надавались» слід зазначити наступне.

Так, згідно з п. 2.2 ст. 2 контракту № G1-09/01/2023 від 09.01.2023 замовлення подаються та підтверджуються електронною поштою. Вони повинні містити точне найменування та кількість продукту.

Відповідно до матеріалів справи ТОВ «Галіція імпорт» разом із митною декларацією № 24UA33U1 подала рахунок-проформу (Proforma-Invoice) №543 від 24.11.2023 та інвойс (invoice) № 29/00 від 12.01.2024.

Тобто, на підтвердження подання замовлення позивачем подано до Львівської митниці рахунок-проформу (Proforma-Invoice) № 543 від 24.11.2023, який містить точне найменування та кількість продукту, що був ввезений згідно інвойсу № 29/00 від 12.01.2024 та відповідно митної декларації № 24UA33U1.

Відтак, твердження відповідача про те, що декларантом не було подано замовлень згідно п. 2.2. ст. 2 контракту № G1-09/01/2023 від 09.01.2023 не відповідають дійсності та є безпідставними.

Стосовно посилань відповідача на те, що декларантом подано до митного оформлення CMR № 545151 від 12.01.2023, у якій не заповнено гр. 4 дата та місце завантаження та гр.5 документи що додаються, суд вірно зазначив таке.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 зовнішньоекономічного договору (контракту) №G1-09/01/2023 від 09.01.2023 поставка здійснюються на умовах згідно Інкотермс 2020 року. Умови поставки - FCA PISTOIA.

За змістом Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати від 01.01.2000 термін FCA, FREE CARRIER (... named place) (франко-перевізник (... назва місця) у перекладі) означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. При цьому, вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Згідно матеріалів справи, на підтвердження витрат на транспортування ТОВ «Галіція імпорт» було подано договір про надання послуг № 11012024 від 11.01.2024, укладений між ТОВ «Галіція імпорт» (як замовником) та ТОВ «Транслогістик КР» (як виконавцем), та рахунок на оплату № 1 від 17.01.2024, яким визначено вартість послуги з перевезення за маршрутом м. Пістоя (Італія) м. Чоп (Україна) Львів (Україна).

Також Товариство подало міжнародну товарно-транспортну накладу CMR №545151 від 12.01.2023, де зазначено реквізити компаній відправника, отримувача та перевізника.

CMR (міжнародна товарно-транспортна накладна) це документ, який використовується в міжнародних перевезеннях товарів автомобільним транспортом. Він засвідчує факт передачі вантажу від відправника перевізнику та є підставою для перевезення товару. CMR накладна регулюється положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Convention relative au contrat de transport international de marchandises par route) від 1956 року.

Отже, вказаний документ заповнюється відправником, та він не вважається документом, згідно якого визначається митна вартість товару.

Відтак вірним є висновок суду про безпідставність посилання відповідача на те, що у поданій декларантом CMR № 545151 від 12.01.2024 не заповнені гр. 4 дата та місце завантаження та гр. 5 документи, що додаються.

Водночас, суд враховує, що подані позивачем договір про надання послуг №11012024 від 11.01.2024 та рахунок на оплату № 1 від 17.01.2024 у повній мірі підтверджують понесені ТОВ «Галіція імпорт» витрати на транспортування спірного товару.

Стосовно посилань відповідача на те, що у п. 4.1 зовнішньоекономічного контракту передбачена передоплата за отриманий товар. Слід зазначити, що у гр. 70 Призначення платежу банківського платіжного документу № 151jbklnb від 29.11.2023 вказано лише номер та дату зовнішньоекономічного контракту, без зазначення товаросупровідного документа (проформа, інвойс, тощо), відповідно до якого було здійснено платіж. Крім того, сума перерахованих коштів згідно вищевказаної платіжної інструкції не відповідає вартості товару, що зазначена в інвойсі № 19/00 від 12.01.2023 суд також вірно зазначив таке.

Згідно з п. 4.1 ст. 4 контракту № GI-09/01/2023 від 09.01.2023 оплата відповідної партії товару може бути здійснена у формі передоплати, але сторони допускають і інші умови розрахунків.

Як встановив суд, 24.11.2023 продавцем ICOM S.r.l. сформовано рахунок-проформу (Proforma-Invoice) № 543, у якому вказано товар на суму 8616,16 євро та вказано контракт № GI-09/01/2023 від 09.01.2023, а також реквізити покупця ТОВ «Галіція імпорт».

29.11.2023 позивач оплатив вказаний рахунок-проформу (Proforma-Invoice) № 543 на суму 6827,20 євро, що підтверджує платіжна інструкція № 151JBKLNB від 29.11.2023.

Факт відмінності між сумами, що вказані у платіжній інструкції № 543 та інвойсі (invoice) № 29/00 представник позивача пояснив тим, що 11.07.2023 продавцем ICOM S.r.l. було сформовано проформу-інвойс (рахунок-проформу) № 312, у якій було зазначено товар на суму 9864,80 євро. Однак, у зв`язку відсутністю певного товару для відправки, продавцем ICOM s.r.l. сформовано рахунок-фактуру (інвойс) № 358/00 від 10.08.2023 на суму 8075,83 євро, тобто на 1788,97 євро менше.

Тому, зважаючи на те, що згідно попередньої поставки не було поставлено товару на суму 1788,97 євро, ця сума була врахована продавцем ICOM S.r.l. при здійсненні ТОВ «Галіція імпорт» оплати товару згідно рахунку-проформи (Proforma-Invoice) № 543 від 24.11.2023 та інвойсі (invoice) № 29/00 від 12.01.2024 (8616,16 євро 1788,97 євро = 6827,19 євро, які були сплачені позивачем згідно платіжної інструкції № 151JBKLNB від 29.11.2023.

На підтвердження вказаного разом із митною декларацією № 24UA33U1 товариство подало проформу-інвойс (рахунок-проформу) № 312 від 11.07.2023 та рахунок-фактуру (інвойс) № 358/00 від 10.08.2023.

Крім того, 15.05.2024 представник компанії продавця ICOM s.r.l. Luca Nardiello надав лист, зі змісту якого слідує, що станом на 29.11.2023 борг ICOM S.r.l. перед ТОВ «Галіція імпорт» за непоставлений товар згідно проформи-рахунку № 312 від 11.07.2023 становив 1788,97 євро. Борг ICOM S.r.l. перед ТОВ «Галіція імпорт» у розмірі 1788,97 євро врахований в оплату за поставку товару згідно проформи-інвойсу № 543 від 24.11.2023 та інвойсу № 29/00 від 12.01.2024 на загальну вартість 8616,16 євро, у зв`язку із чим 29.11.2023 ТОВ «Галіція імпорт» доплатила різницю в сумі 6827,20 євро.

Таким чином, наданими при здійсненні митного оформлення документами підтверджено оплату позивачем товарів за інвойсом № 29/00 від 12.01.2024.

До всього, Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17 дійшов висновку, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Судом також вірно зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Надаючи оцінку умовам поставки та умовам оплати (до виставлення інвойсу), слід виходити з того, що обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі № 810/2784/18.

Щодо доводів відповідача про те, що у платіжній інструкції відсутнє посилання на інвойс, згідно якого здійснюється оплата, суд вірно зазначив таке.

Загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28.08.2008 № 216 (надалі - Порядок № 216).

Пунктом 2.2 Порядку № 216 передбачено, що платник заповнює реквізит Призначення платежу в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

Судом вірно зазначено, що чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

Отже, сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18 та від 25.05.2021 у справі № 520/10386/2020.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі Звежинський проти Польщі (Заява № 34049/96) від 19.06.2001 Європейський суд з прав людини підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідач не довів належними доказами правомірності прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів, що має наслідком задоволення позову шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення.

Судом також вірно проведено розподіл судових витрат.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за написання відзиву на апеляційну скаргу, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 відступила від правового висновку КЦС ВС щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначивши, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Згідно наданих письмових доказів, а саме: детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та акта виконаних робіт №12/03/2025 від 12 березня 2025 року, такий здійснював аналіз апеляційної скарги та складав відзив на неї 4 години, з урахуванням домовленості сторін у договорі, вартість 1 години роботи адвоката становить 1500 грн, тому вважає, що відшкодуванню підлягає 6000,00 грн на оплату правової допомоги.

Відповідач надав апеляційному суду клопотання, у якому він заперечує щодо такої суми та вважає її завищеною.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що зазначений Товариством розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, не є належним чином обґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що складність справи обумовлена як суттю спору й характером спірних правовідносин (нестандартний спір, нетипові правовідносини), так і кількістю учасників, обсягом доказів, кількістю засідань, а тому, з урахуванням принципу пропорційності та співмірності, оцінюючи обґрунтованість доводів представника позивача щодо суми витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи, суд апеляційної інстанції вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року в справі № 380/11894/24 без змін.

Стягнути з Львівської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Імпорт» () витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одну тисячу) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин