Справа № 160/10289/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
09.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
11.04.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників.
24.04.2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
01.05.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив.
В обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначив, що відсутність платежів від фізичних та юридичних осіб на користь ФОП ОСОБА_1 , обумовлене тим, що дані особи були замовники ТОВ «НАРА АВТО», а не ФОП ОСОБА_1 , а по-друге, дані обставини не могли бути підтверджені в рамках перевірки ТОВ «НАРА-АВТО», а повинні були досліджуватися відповідачем вже при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 , оскільки вони стосуються її господарської діяльності, а не ТОВ «НАРА-АВТО». Також позивач зауважив, що акт перевірки не повністю відображає всі господарські і фінансові операції не тільки між ТОВ «НАРА-АВТО» та ФОП ОСОБА_1 ,, а і між фізичними і юридичними особами, що були замовниками ТОВ «НАРА-АВТО», які оплачували саме ТОВ «НАРА-АВТО» вартість послуг, лише частину з яких в порядку субпідряду виконувала ФОП ОСОБА_1 , на підставі договору на ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів №2018-03/ТО від 05.01.2018 року, а отже такий акт не може бути доказом нібито допущених з боку ТОВ «НАРА-АВТО» порушень податкового законодавства, про які в ньому зазначено. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
13.05.2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із додатковими поясненнями.
В даних поясненнях відповідач зазначив, що перевірці не надано складених та затверджених кошторисів під кожне замовлення для підтвердження факту проведення робіт безпосередньо ФОП ОСОБА_2 . Згідно наданих до перевірки актів приймання-передачі, наданих ФОП ОСОБА_1 здійснено аналіз цін виконаних робіт та встановлено, що ціни на виконання однакових робіт на одні ж ті самі авто різняться. Також відповідач зауважив, що складені ФОП ОСОБА_1 акти приймання-передачі не містять відомостей про трудовитрати, не зазначено тарифи Виконавця за годину послуг, виходячи з загального числа витрачених годин та з урахуванням складності робіт, що суперечить умовам договору, та внаслідок цього не можливо підтвердити факт надання послуги ФОП ОСОБА_1 та обґрунтувати фактичну вартість наданих послуг.
02.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із запереченнями на додаткові пояснення відповідача, в яких позивач додатково зазначив, що відповідач, наводячи окремі приклади господарських взаємовідносин допускається помилок, що впливає на його висновки, а також, аналізуючи тільки окремі з господарських операцій, а не всі господарські операції за договором ТОВ «НАРА-АВТО» з ФОП ОСОБА_1 без аналізу всіх взаємовідносин ТОВ «НАРА АВТО» з його замовниками, відповідач також прийшов до хибних висновків, щодо неукладеності договору між ТОВ «НАРА-АВТО» з ФОП ОСОБА_1 та нереальності господарських операцій по ньому, що насправді мало економічний сенс і виразилося у різниці цін між ТОВ «НАРА-АВТО» та його замовниками та ТОВ «НАРА-АВТО» і ФОП ОСОБА_1 , з яких позивачем був задекларований і сплачений податок на прибуток в зазначеному в Акті перевірки періоді.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» є: 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами (Основний); 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 68.20 На дання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту.
Перевіркою встановлене, зокрема, таке порушення Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО»:
- пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1ст.44, п.п.134.1.1, п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.6 ст.8, п. 1 та п. 2 статті 9 Закону України від 16.07.1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1 295 665,00 грн. в тому числі:
- - за період 01.04.2018 року по 31.12.2018 року- 62 810,00 грн;
- за 2019 рік 250 572,00 грн.;
- за 2020 рік 231 208,00 грн.;
- за 2021 рік 247 235,00 грн.;
- -за 2022 рік 159 900,00 грн.;
- - за 2023 рік 182 620,00 грн.;
- - за 9 міс. 2024 року 161 320,00 грн.
Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» та ФОП ОСОБА_1 .
Непогоджуючись із даним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
В силу приписів п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, такі як: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Враховуючи викладене, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
05.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №2018-03/ТО на ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів (далі Договір).
Відповідно до п.1.1, 1.2, 2.1, 2.4, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 5.1, 5.3 Договору виконавець зобов`язується надати Замовникові Послуги, а Замовник - прийняти і оплатити такі Послуги.
Найменування Послуги: Послуги з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів Замовника.
Виконавець повинен надати замовнику Послуги, якість яких відповідає умовам цього Договору згідно з метою надання Послуг (п. 2.2 цього Договору), а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до Послуг такого характеру та чинному законодавству України.
Гарантійні зобов`язання Виконавця визначаються актом про надані послуги та чинним законодавством.
Оплата послуг здійснюється відповідно до існуючих тарифів Виконавця за годину послуг, виходячи з загального числа витрачених годин та з урахуванням складності робіт.
У зв`язку з можливістю зміни собівартості послуг в результаті інфляційних процесів, введення нових податків та зборів, або підвищення існуючих податків та зборів Виконавець залишає за собою право змінювати існуючі тарифи на послуги, що надаються.
Вартість запасних частин може бути змінена у випадку зміни закупівельних цін, вартості поставки, інше та узгоджується з Замовником. Остаточні ціни за цим Договором будуть зазначатися у рахунках Виконавця окремо за кожним випадком надання послуг.
Підставою для оплати є акт наданих послуг.
Оплата наданих послуг проводиться Замовником шляхом безготівкового розрахунку протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт/наданих послуг.
Про потребу в наданні Послуг Замовник інформує Виконавця шляхом надання Виконавцю заявки на надання Послуг. Отримавши заявку на надання послуг Виконавець надає інформацію Замовнику про послуги, що надаватимуться, з визначенням їх вартості.
Виконавець зобов`язаний розпочати надання Послуг у дату визначену Замовником.
Місце надання Послуг: за адресою СТО Виконавця в місті Кривий Ріг.
Всі ризики знищення або пошкодження (псування) транспортного засобу в ході надання послуг несе Виконавець.
Послуги надаються у строк відповідно до трудомісткості Послуг та з урахуванням завантаження Виконавця.
Замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані Послуги; приймати надані Послуги відповідно до акта наданих Послуг (виконаних робіт), у разі відсутності зауважень.
Виконавець зобов`язаний: надати Послуги у строки, встановлені цим Договором.
08.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №2 до Договору на ремонт та технічне обслуговування №2018-03/ТО від 05.01.2018 року (далі Додаткова угода №2).
Відповідно до п.1, 2 Додаткової угоди №2 внесено зміни в Договір та викладено п.п.2.4., 2.5, 3.1, 3.4,4.2, 10.9. Договору в наступній редакції:
«2.4. Гарантійні зобов`язання Виконавця визначаються цим договором та нормами чинного законодавства України.»
«2.5. На підтвердження надання Послуг Виконавець зобов`язаний надати Замовнику по завершенню їх надання акт наданих послуг, що є підставою для пред`явлення вимог в межах гарантії.»
«3.1. Оплата послуг здійснюється відповідно до існуючих тарифів Виконавця на послуги, що надаються з урахуванням їх обсягу. При прийнятті автомобіля, Виконавець повідомляє Замовнику орієнтовну вартість послуг, яка зазначається в наряді-замовленні. Фактична ціна послуг, що підлягає оплаті та їх опис зазначається в акті наданих послуг. Фактична ціна Послуг, зазначена в акті наданих послуг може перевищувати зазначену в наряді - замовленні більш як на 10%.»
«3.4. Підставою для оплати є підписаний обома Сторонами акт наданих послуг та рахунок на оплату. В разі не підписання Замовником акту наданих послуг за наявності зауважень до їх якості він надає їх Виконавцю в письмовому вигляді з обґрунтуванням наявних претензій.»
«4.2. При передачі автомобіля для надання Послуг Сторони оформлюють наряд - замовлення в якому зазначається Послуга, її орієнтовна вартість, чиї складові частини (матеріали) будуть використані. Виконавець зобов`язаний розпочати надання Послуг у дату вказану в наряді-замовленні.»
«10.9. Для можливості швидкої взаємодії Сторін надання повідомлень, підтверджень, вимог та іншої інформації, пов`язаної з виконанням Договору може здійснюватися з використанням будь-яких доступних та наявних в обох Сторін Договору засобів зв`язку (факс, телефон, ел.пошта тощо).»
Доповнено Договір п. 4.6., 6.8.
«4.6. Запасні частини та матеріали надаються Сторонами за домовленістю. В разі використання складових частини (матеріалів) Замовника він самостійно визначає необхідний обсяг матеріалів та запасних частин і передає їх у визначеній ним кількості Виконавцю за актом передачі. По завершенню робіт разом з актом наданих послуг Виконавець надає звіт щодо використання складових частин ( матеріалів) наданих Замовником, та за наявності їх залишку повертає його разом з автомобілем після надання Послуг. Використані матеріали та запчастини Виконавця включаються у вартість послуг.» «6.8. В разі пошкодження чи псування наданих Замовником складових частин (матеріалів) з вини Виконавця, останній відшкодовує їх вартість в повному обсязі.»
Виконання зазначеного договору підтверджується:
- банківськими виписками від 05.06.2018 року, від 06.07.2018 року, від 03.08.2018 року, від 18.04.2018 року, від 03.09.2018 року, від 18.09.2018 року, від 17.01.2019 року, від 30.01.2019 року, від 06.07.2018 року, від 03.01.2019 року, від 06.05.2019 року, від 04.06.2019 року, від 18.06.2019 року, від 20.06.2019 року, від 01.08.2019 року, від 20.08.2019 року, від 04.09.2019 року, від 15.10.2019 року, від 04.11.2019 року, від 03.12.2019 року;
- платіжними дорученнями №285 від 17.02.2020 року, №1109 від 02.06.2020 року, №3090 від 03.01.2020 року, №1335 від 01.07.2020 року, №1610 від 03.08.2020 року, №2165 від 30.09.2020 року, №2311 від 15.10.2020 року, №2492 від 03.11.2020 року, №665 від 31.03.2021 року, №778 від 04.06.2021 року, №867 від 02.09.2021 року, №842 від 08.12.2021 року.
Суд встановив, що позивачем було надано документи, а саме: банківські виписки, платіжні доручення та акти виконаних робіт, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем робіт.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентом позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:
- 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу;
- 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;
- 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;
- 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Судом були досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договору із зазначеним контрагентом позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваного договору необґрунтованими.
На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись, а отже відсутні підстави вважати нереальними вказані господарські операції позивача з ФОП ОСОБА_1 .
Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується первинними документами, а саме: укладеним договором, документами податкового обліку, актами виконаних робіт, рахунками на оплату, нарядами замовлення, платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.
При цьому, суд вказує, що в акті перевірки контролюючим органом не надано оцінку господарським взаємовідносинам позивача з його контрагентом на підставі наданої до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку в цілому. Суд зауважує, що відповідачем були проаналізовані та надана оцінка окремим господарським операціям позивача з спірним контрагентом, а отже відповідачем не здійснювалась перевірка господарської діяльності позивача з вказаним контрагентом по кожній конкретній господарській операції, за наслідком якої складено відповідний акт приймання-передачі наданих послуг. Отже фактично відповідач, проаналізувавши певні господарські операції позивача, проводить паралель між проаналізованими господарськими операціями та не проаналізованими, без дослідження первинної документації по іншим господарським операціям.
При цьому суд звертає увагу, що відповідач в акті перевірки фактично не заперечує, що до руху активів або зміни структури активів та зобов`язань також призвело перерахування грошових коштів на користь контрагента позивача у якості оплати за надані послуги/виконані роботи.
Отже вказані обставини не є спірними в даному випадку, а тому судом такі обставини не встановлювались та не досліджувались.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Крім цього щодо первинних документів суд також вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом не встановлено дефектів форми первинних документів, змісту або походження, які в силу 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Крім цього, відповідно до п.2 Розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 (далі Порядок №727, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати; довідка документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно п.2 Розділу ІІ Порядку №727 акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, а також платниками податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) або їх законними представниками (у разі наявності).
Згідно з п. 5 Розділу ІІ Порядку №727 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Всупереч зазначеній вище нормі, податковий орган досліджував дійсність правочинів, тобто фактично контролював дотримання платником податків цивільного законодавства, проте у матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку договору та порушення законодавства України в момент складання первинних документів. Водночас зібраними у справі доказами підтверджуються господарські операції позивача, а відтак спростовуються висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, акти виконаних робіт, рахунки, тощо), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2023 року у справі №360/1283/20, та від 03.03.2023 року у справі №804/644/16.
Суд вважає за необхідне зазначити, що жодна норма законодавства не встановлює обов`язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування. Тобто, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Аналогічний правовий висновок містяться в постанові Верховного Суду від 16.05.2023 року у справі №805/1357/16-а.
Суд звертає увагу, що принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
У відповідності до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагента позивача спеціалізованих трудових ресурсів та наявність одночасних трудових відносин окремих працівників позивача та його контрагента базуються виключно на встановленому даному факті, тобто без дослідження первинної документації щодо характеру та виду виконаних робіт/наданих послуг.
Крім того, суд вказує, що контролюючим органом не було проведено контрольних заходів щодо контрагента позивача та дослідження його первинних документів, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеним договором з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагенту та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.05.2023 року у справі №810/1052/15.
Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Отже, суд доходить наступних висновків, що сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагенту платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
При цьому, контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій, зокрема, не долучено до матеріалів перевірки жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду відносно контрагента позивача, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) позивача та наміру одержати економічний ефект. Податкова ж інформація щодо контрагентів позивача не може слугувати підставою для відмови позивачу в отриманні податкової вигоди за відсутності доведення податковим органом недобросовісних узгоджених дій сторін господарської операції або обізнаності платника податку із податковими зловживаннями контрагентів.
Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.12.2019 року у справі №814/1439/17 та від 26.01.2023 року у справі №280/5647/19.
В контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договору, що їх регламентують, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.
В свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагента чи відсутності у контрагента основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати, саме, для цієї особи.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.
Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.
Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише, ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Крім того суд зауважує, що відповідно до правової позиції, викладеної постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом. Сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
Відтак, відповідачем не доведено правомірність висновків про заниження податку на прибуток на загальну суму 1 295 665,00 грн. та, як наслідок, застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 204 305,50 грн.
Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з вимогами частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, враховуючи вищевказані норми, суд вказує на наступне.
Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.
Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 20.02.2019 у справі №810/3212/16.
Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийняте воно з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.
Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірне податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «НАРА-АВТО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 17 999,65 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський