Справа № 560/18215/24
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

13 червня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту б/н від 30.08.2024 військовослужбовця за контрактом ОСОБА_1 щодо направлення на лікування;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт б/н від 30.08.2024 військовослужбовця за контрактом ОСОБА_1 щодо направлення на лікування та прийняти відповідне рішення за результатом його розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що всупереч норм законодавства відповідач не розглянув рапорт позивача від 30.08.2024 про направлення на лікування.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що ОСОБА_1 надавались направлення для лікування. Після завершення лікування, він був зобов`язаний прибути до тимчасового місця розташування Військової частини НОМЕР_1 відповідно до статті 262 Закону України «Про Статут внутрішньої служби України Збройних Сил України», але не прибув без поважних на те причин по теперішній час. Це зумовило проведення службових розслідувань за двома фактами самовільного залишення військової частини або місця служби, передбаченого статтею 407 КК України. Також на адвокатський запит від 03.10.2024 начальником медичної частини Військової частини НОМЕР_1 надана відповідь стосовно того, що для отримання направлення на лікування солдату ОСОБА_1 необхідно з`явитись у військову частину.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2024 №243 солдата ОСОБА_1 , стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 слід: вважати таким, що не прибув з лікування з КНП «ХОЗзНПД» ХОР місто Хмельницький Хмельницької області, про своє місцезнаходження не повідомив та на телефонні дзвінки не відповідає; вважати таким, що самовільно залишив частину з 22.08.2024; виключити зі всіх видів забезпечення з 22.08.2024; призупинити нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткових виплат.

У витязі з наказу командира Військової частин НОМЕР_2 (по особовому складу) від 15.09.2024 №111-РС зазначено, що солдата ОСОБА_1 , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_2 регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України, що самовільно залишив військову частину, звільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 з 14.09.2024.

Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2024 №272 солдата ОСОБА_1 , стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 звільнено з займаної посади і зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 з 18.09.2024 та на час перебування у розпорядженні утримувати в списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Підстава - витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 15.09.2024 №111-РС.

Позивач склав рапорт від 30.08.2024, адресований командиру Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив забезпечити надання законної можливості отримати належне лікування для чого направити його до лікувального закладу - КНП «КНП Івано-Франківський обласний наркологічний диспансер, який знаходиться на території КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» для отримання спеціалізованої медичної допомоги та КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради». На підтвердження надсилання цього рапорту позивач надав експрес-накладну №3502 від 30.08.2024, трекінг посилки №3502, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки.

У відповідь на адвокатський запит щодо ОСОБА_1 , Військова частина НОМЕР_1 повідомила листом від 06.11.2024 №2987, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 (наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2024 №243) та виведений у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 (наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 15.09.2024 №111-РС). Рапорт солдата ОСОБА_1 не надходив до Військової частини НОМЕР_1 . Для отримання направлення на лікування солдату ОСОБА_1 необхідно особисто прибути до Військової частини НОМЕР_1 .

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статуту внутрішньої служби), про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно з пунктом 1 розділу 1 Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559 (далі - Порядок №531), цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Пунктом 1 розділу 2 Порядку №531 визначено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Згідно з пунктами 1 - 3 розділу 3 Порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Відповідно до пункту 9 розділу 3 Порядку №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

У позовній заяві позивач стверджує про отримання відповідачем 05.09.2024 рапорту від 30.08.2024. На підтвердження надсилання цього рапорту позивач надав експрес-накладну №3502 від 30.08.2024, трекінг посилки №3502, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки.

Проте, в експрес-накладній №3502 від 30.08.2024 зазначено відправника - " ОСОБА_1 м. Івано-Франківськ" та одержувача - " ОСОБА_2 м. Херсон", а в трекінгу посилки №3502 - "отримано в Херсон" 05.09.2024. Також, зі змісту експрес-накладної №3502 від 30.08.2024 та трекінгу посилки №3502 неможливо встановити вміст відправлення. Тому надані позивачем документи не свідчить як про направлення відправлення командиру Військової частини НОМЕР_1 загалом, так і про направлення рапорту від 30.08.2024 зокрема, а також про його отримання останнім. Крім того, в листі від 06.11.2024 №2987, наданому у відповідь на адвокатський запит, зазначено, що рапорт солдата ОСОБА_1 не надходив до Військової частини НОМЕР_1 .

Надана позивачем квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки свідчить лише про сплату позивачем вартості поштового відправлення за експрес-накладною №3502.

Також, в додатках адвокатського запиту від 03.10.2024 №01/03 не зазначений рапорт позивача від 30.08.2024.

Твердження позивача про направлення рапорту від 30.08.2024 за адресою знаходження підрозділів Військової частини НОМЕР_1 суд оцінює критично, оскільки в експрес-накладній №3502 від 30.08.2024 зазначено одержувачем « ОСОБА_2 м. Херсон».

Щодо доводів позивача про направлення 24.10.2024 за адресою місця дислокації Військової частини НОМЕР_1 повторно рапорту про направлення на лікування та його повернення позивачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наявність в матеріалах справи рапорту від 23.10.2024, якого не стосуються позовні вимоги, відсутністю доказів його надіслання відповідачу, а також, запереченням відповідачем надходження рапорта солдата ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .

Зі змісту наведених норм слідує, що отримавши рапорт, посадові особи військової частини зобов`язані його розглянути на надати мотивовану відповідь стосовно викладених у рапорті питань.

У цьому випадку предметом спору є бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорта позивача від 30.08.2024 про направлення на лікування.

Позивач не надав доказів отримання командиром Військової частини НОМЕР_1 рапорту від 30.08.2024 про направлення на лікування.

При цьому, відповідач заперечує отримання рапорту Військовою частиною НОМЕР_1 , а наданими позивачем експрес-накладною №3502 від 30.08.2024, трекінгом посилки №3502 та квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки не підтверджено надіслання Військовій частині НОМЕР_1 рапорта від 30.08.2024 про направлення на лікування та його отримання останнім.

Разом з тим, відповідних доказів направлення Військовій частині НОМЕР_1 рапорту від 30.08.2024 засобами електронного зв`язку чи іншими засобами позивачем до суду не надано.

Суд зазначає, що позивач не довів отримання Військовою частиною НОМЕР_1 рапорта від 30.08.2024 про направлення на лікування, а тому, в відповідача не виник обов`язок його розгляду та надання мотивованої відповіді стосовно викладених у ньому питань.

Щодо тверджень у позові про наявність у позивача права на направлення на лікування, то такі в межах розгляду цієї справи оцінці не підлягають, оскільки обставини справи свідчать про те, що відповідачем таке право позивача не заперечувалося.

Таким чином, оскільки позивач не надав доказів отримання рапорту від 30.08.2024, то суд вважає встановленим, що Військова частина НОМЕР_1 не отримала цього рапорту, а тому, і не могла вчинити бездіяльність щодо його розгляду. Це свідчить про відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності.

Враховуючи відмову в задоволенні основної позовної вимоги, не належить задоволенню і похідна позовна вимога зобов`язального характеру.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач спростував, а позивач не підтвердив правомірність заявлених позовних вимог, а тому, в їх задоволенні слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк