Справа № 260/1544/25
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1544/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні до спеціального стажу період роботи на посаді викладача по класу домбри, щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до спеціального стажу періоди роботи з 15.08.1984 по 01.09.1985 на посаді викладача по класу домри Іршавської дитячої музичної школи та з 15.08.1991 по 09.09.1996 на посаді викладача по класу домри Кушницької дитячої музичної школи, а також, нарахувати та виплатити грошову допомогу в розмірі десять місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з квітня 2024 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

31.01.2025 року позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду за місцем своєї реєстрації із заявою про виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності, заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, рішенням якого від 07.02.2025 року за № 42 відмовлено у виплаті грошової допомоги. Підставою такої відмови слугував висновок відповідача про відсутність необхідного спеціального стажу.

Так, позивачу не зараховано період її роботи згідно записів трудової книжки з 15.08.1984 року по 01.09.1985 року в Іршавській дитячій музичній школі на посаді викладача та з 15.08.1991 року по 09.09.1996 року в Кушницькій дитячій музичній школі на посаді викладача по класу домри, оскільки, посада викладача в позашкільних навчальних закладах Постановою № 909 не передбачена, тому відсутні підстави щоб зарахувати вищезазначені періоди роботи до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач не погоджується із спірним рішенням, вважає його протиправним та такими, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України «Про позашкільну освіту» позивач має право на виплату грошової допомоги.

Ухвалою судді від 17.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.03.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач заперечує проти вимог позовної заяви.

Зазначає, що за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії та прийнято рішення № 54 від 12.12.2024 року про відмову в перерахунку пенсії.

Отже з прийняттям рішення про відмову в призначені за віком позивачу функції Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , щодо розгляду заяви про перерахунок пенсії позивачу вичерпано.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити грошову допомогу в розмірі десять місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", необхідно зазначити, що в Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відсутні повноваження щодо здійснення виплати пенсій пенсіонерам, які перебувають на обліку, як одержувачі пенсій, в інших областях України.

По суті позовних вимог вказує, що оскільки, посада викладача в позашкільних навчальних закладах Постановою №909 не передбачена, тому відсутні правові підстави щоб зараховувати вищезазначені періоди роботи до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій передбачених пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про залучення співвідповідача.

Ухвалою суду від 16.04.2025 року у Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

28.04.2025 року до суду надійшли витребувані докази.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 07.04.2025 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З метою отримання грошової допомоги в розмірі 10-ти пенсій при призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернулася із відповідною заявою від 31.01.2025 року до територіального органу Пенсійного фонду за місцем свого проживання.

За принципом екстериторіальності заяву позивача від 31.01.2025 року розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області, рішенням якого за № 42 від 07.02.2025 року відмовлено у перерахунку пенсії (щодо виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій передбаченої п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Рішення мотивоване тим, що до трудового стажу позивача не зараховано період роботи з 15.08.1984 по 01.09.1985 на посаді викладача по класу домри Іршавської дитячої музичної школи та з 15.08.1991 по 09.09.1996 на посаді викладача по класу домри Кушницької дитячої музичної школи, оскільки її посада не передбачена Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 04.11.1993 №909, тому, у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

Вважаючи, що позивач має право на отримання одноразової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком та відповідачем протиправно відмовлено їй у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, остання звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

За приписами п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191.

Цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати.

Згідно з п.2 цього Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік №909).

Як зазначає відповідач у своєму відзиві на позов, оскільки відповідно до Постанови №909 право на пенсію за вислугу років в установах, що відносяться до позашкільних навчальних закладів, мають директори, їх заступники з навчально-виховної роботи, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи, а переліком не передбачено посади викладачів в позашкільних навчальних закладах освіти, підстави для призначення грошової допомоги відсутні.

Так, Переліком № 909 установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної роботи, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Разом з цим, відповідно до ст.10 Закону України від 05.09.2017 № 2145-VIII «Про освіту» невід`ємними складниками системи освіти та рівнями освіти є, зокрема, позашкільна освіта.

За приписами ст.14 Закону № 2145 метою позашкільної освіти є розвиток здібностей дітей та молоді у сфері освіти, науки, культури, фізичної культури і спорту, технічної та іншої творчості, здобуття ними первинних професійних знань, вмінь і навичок, необхідних для їх соціалізації, подальшої самореалізації та/або професійної діяльності. Здобуття позашкільної освіти забезпечується закладами позашкільної освіти різних типів, форм власності та підпорядкування, іншими закладами освіти, сім`єю, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами, організаціями та іншими юридичними і фізичними особами. Державні заклади позашкільної освіти утворюються центральними органами виконавчої влади та фінансуються за кошти державного бюджету. Інші заклади позашкільної освіти утворюються органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, у тому числі релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, іншими юридичними і фізичними особами, за наявності необхідної матеріально-технічної та науково-методичної бази, педагогічних та інших працівників.

Згідно з положеннями Закону України від 22.06.2000 №1841 «Про позашкільну освіту» Позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Відповідно до ст.5 цього Закону систему структуру позашкільної освіти становлять:

заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти, до числа яких належать: заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти.

Пунктом «е`ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, згідно якого до посад педагогічних працівників відноситься посада викладач.

З аналізу викладеного слідує, що посада викладача по класу домри є педагогічною посадою, тобто позивач у період з 15.08.1984 по 01.09.1985 та з 15.08.1991 по 09.09.1996 була працівником освіти, що підтверджується записами трудової книжки та відповідними довідками, а тому стаж роботи у вказаний період, повинен зараховуватися до пільгового стажу у розумінні п. «е» ст.55 Закону №1788-ХІІ навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.

Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від18.06.2007 №4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Проте, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області при розгляді заяви позивача віддало перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку з чим дійшло помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування спірного періоду роботи на посаді викладача позашкільного закладу освіти до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ та відсутності підстав для нарахування та виплати передбаченої п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача від 07.02.2025 про відмову у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити передбачену п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, у розмірі 10 місячних пенсій, суд зазначає, що належним способом захисту порушених прав у межах спірних правовідносин є необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про виплату їй грошової допомоги з урахуванням висновків суду, оскільки підрахунок страхового стажу, призначення та виплата грошової допомоги є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду.

Згідно з ч.1 та 3 ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.02.2025 року № 42 про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги.

3. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2025 року, з урахуванням висновків суду.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті