Справа № 300/3762/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/3762/24 пров. № А/857/24381/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Глушка І.В.

суддів Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року (ухвалене суддею Гомельчук С.В., м. Івано-Франківськ, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження) у справі № 300/3762/24 за адміністративним позовом Державного підприємства «Калуський дослідно-експериментальний завод інституту хімії поверхні Національної академії наук України» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 року позивач - Державне підприємство «Калуський дослідно-експериментальний завод інституту хімії поверхні Національної академії наук України» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.02.2024 №004236/0702.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене за неповно з`ясованих обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що як під час перевірки, так і у судовому процесі позивачем не було надано жодних розрахунків формування ціни продажу, калькуляції, оцінки ситуації на відповідному ринку, які б мав провести позивач перед підписанням договорів реалізації розчину соляної кислоти за ціною нижче ринкових. За відсутності цих доказів, висновок судів про відповідність цих витрат розумним економічним цілям є необґрунтованим. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Калуський дослідно-експериментальний завод інституту хімії поверхні Національної академії наук України» зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в територіальному органі Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області як платник податків і зборів.

Основним видом економічної діяльності ДП «Калуський дослідно-експериментальний завод інституту хімії поверхні Національної академії наук України» є за КВЕД 20.59 «Виробництво іншої хімічної продукції, н.в.і.у.».

Також серед видів діяльності за КВЕД визначено «20.13 Виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин», «20.42 Виробництво парфумних і косметичних засобів», «21.10 Виробництво основних фармацевтичних продуктів», «72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У період з 20.12.2023 по 05.01.2024 на підставі направлення від 20.12.2023 №3550, виданого ГУ ДПС в Івано-Франківській області та наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській від 18.12.2023 №2101-п проведено позапланову виїзну перевірку Державного підприємства «Калуській дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис грн по декларації за жовтень 2023 року, з урахуванням декларування від`ємного значення поданих уточнюючих розрахунків.

За результатами перевірки складено акт від 12.01.2024 №739/09-19-07-02/05540209 про результати документальної позапланової виїзної перевірки.

Перевіркою встановлено порушення платником податків: пп.14.1.36, пп.14.1.71, пп. 14.1.80, пп.14.1.219 п.14.1.231, п. 14.1 ст.14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п.200.1 п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201. Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника банку (ряд. 20.2.1 Декларації) в сумі 172001 грн, в тому числі по періодах у серпні 2023 року у сумі 152497 грн, у вересні 2023 року у сумі 16960 грн, у жовтні 2023 року у сумі 2544 грн.

Не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки, ДП «Калуський дослідно-експериментальний завод інституту хімії поверхні Національної академії наук України» надіслано заперечення від 26.01.2024 №34, в яких зазначено, що інспектором М. Гурським взято відомості щодо певної операції інших продавців без зазначення факторів, які впливають на формування кінцевої ціни, що суперечить вимогам пп. 14.1.219 п.14.1 ст. 14 ПК України. Крім того, внутрішнім контролем по реєстрації відвідування під час перевірки посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області підприємства встановлено, що головний державний інспектор позапланових перевірок ризикованих платників управління податкового аудиту Мирон Гурський був відсутній на ДП «КДЕЗ ІХП НАН України» протягом робочого дня 05.01.2024, а отже акт від 05.01.2024 №82/09-19-07-02/05540209 складений з формальних та надуманих причин. Звертає увагу на те, що ТОВ «ТЕХНОПАРК СТАРТАП ДНІПРО» не має жодного відношення до виробництва розчину соляної кислоти, а ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ХІМІЧНА КОМПАНІЯ» є власником технічних умов на кислоту соляну інгібіторовану, що так само не має відношення до розчину соляної кислоти 14%. Також відсутні відомості про те, що контрагенти ТОВ «Хміпром-Стандарт», ТОВ «Галхімсервіс», ТОВ «Екскор», ТОВ «Івано-Франківськ дах» у вказаний в акті податковий період не придбали розчину соляної кислоти або соляну кислоту від інших продавців чи постачальників. Відтак, інспектором М. Гурським не доведено належними та допустимими доказами, що договірна ціна продажу розчину соляної кислоти 14%, як власної продукції не відповідає рівню звичайних (ринкових) цін.

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області листом від 13.02.2024 №1363/6/09-19-07-02-06 залишило акт документальної позапланової виїзної перевірки від 12.01.2024 №739/09-19-07-02/05540209 та викладені в ньому висновки - без змін.

Головним управлінням ДПС Івано-Франківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 13.02.2024 №004236/0702 форми «В1», яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2544 грн, задекларовану на рахунок платника у банку та застосовано фінансові (штрафні) санкції у розмір 1272 грн.

ДП «КДЕЗ ІХП НАН України» подано скаргу на податкове повідомлення рішення від 13.02.2024 №004236/0702 та акт від 12.01.2024 №739/09-19-07-02/05540209.

Рішенням Державної податкової служби України від 29.04.2024 №12357/6/99-00-06-01-04-06 в задоволені скарги відмовлено, а спірне податкове повідомлення рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 13.02.2024 №004236/0702 залишено без змін.

Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що діяльність позивача відповідає цілям господарської діяльності, а реалізація товару була здійснена за ринковими цінами.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктами 16.1.2, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).

Згідно з п.п. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

Відповідно до пп. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітраж або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим пп. 14.1.71 п. 14.1 статті 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що при дослідженні фактору формування ціни на відповідність критерію «звичайних цін» контролюючий орган повинен співставити не лише вид та якість товару, але і порівняти економічні (комерційні) умови поставки товару, його кількість, строки поставки, строки оплати товару, розподіл обов`язків сторін контракту та інших умов, які безпосередньо впливають на формування ціни контракту, знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низько ліквідних товарів.

Відповідно до частини першої статті 10, 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI (далі - Закон № 5007) суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Тобто, суб`єкти господарювання реалізують продукцію за ціною, визначеною в договорі. Ця ціна, якщо не доведено зворотнє, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін, тобто, для цілей оподаткування є звичайною.

Верховний Суд у постановах від 16.12.2019 (справа № 200/12345/18-а) та від 07 листопада 2022 року у справі № 320/5251/19 зазначив, що у справах, в яких спір стосується визначення бази оподаткування податком на додану вартість з дотриманням вимоги пункту 188.1 статті 188 ПК щодо звичайних цін як мінімального рівня, якому повинна відповідати база оподаткування, особливо важливе значення має факт доведення реалізації самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами, які не відповідають ринковим. Цей факт має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів (послуг), визначена в договорі, не відповідає ринковим.

Таким чином, база оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, що відповідають ринковим.

Верховний Суд в постанові від 16.12.2019 по справі № 200/12345/18-а зазначив, що в таких справах особливо важливе значення має факт доведення реалізації самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами, які не відповідають ринковим. Цей факт має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, не відповідає ринковим.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 28.09.2022 в справі №200/14542/19-а, від 17.07.2023 в справі №640/16890/20, від 03.10.2023 в справі №300/15635/22, від 29.08.2024 року в справі № 300/3949/23.

Також у постанові від 25 травня 2023 року у справі №200/465/21-а Верховний Суд висловив позицію про те, що відсутність доказів звернення податкового органу до уповноваженого державного органу про отримання необхідної інформації свідчить про порушення відповідачем визначеної процедури з`ясування рівня звичайних цін. Використання іншої інформації до встановлення відсутності офіційних статистичних даних про рівень цін на окремі товари свідчить про передчасність використання результатів досліджень, використаних податковим органом для визначення звичайної ціни у межах спірних відносин.

Поряд із цим, Верхoвний Суд у складі судoвoї палати з рoзгляду справ щoдo пoдатків, збoрів та інших oбoв`язкoвих платежів Касаційнoгo адміністративнoгo суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 200/773/20-а підтримав правову позицію про те, що суб`єкти гoспoдарювання реалізують прoдукцію за цінами, самoстійнo визначеними стoрoнами дoгoвoру. Відповідно до тлумачення нoрм Пoдаткoвoгo кoдексу України звичайнoю цінoю для здійснення рoзрахунку бази oпoдаткування ПДВ oперацій з пoстачання самoстійнo вигoтoвлених тoварів/пoслуг є ціна, визначена зацікавленими стoрoнами у цивільнo-правoвoму дoгoвoрі, яка, свoєю чергoю, відпoвідає ринкoвій ціні (ціні, щo склалася на ринку тoварів/пoслуг). Факт дoведення реалізації самoстійнo вигoтoвлених тoварів/пoслуг за цінами, які не відпoвідають ринкoвим, пoкладається на oсoбу, яка вважає, щo ціна тoварів (рoбіт, пoслуг), визначена стoрoнами дoгoвoру, не відпoвідає ринкoвим. Тoбтo, oбoв`язoк дoведення невідпoвіднoсті ціни дoгoвoру рівню звичайних цін пoкладається на кoнтрoлюючий oрган.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що обов`язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається саме на контролюючий орган (постанови Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №640/13800/21, від 17.07.2023 у справі №640/16890/20, від 20.07.2023 у справі №300/1673/19).

Весь ринок обігу розчину соляної кислоти 14%, який досліджував відповідач шляхом аналізу даних єдиного реєстру податкових накладних обмежений чотирма товариствами, а саме: ТОВ «Хімпром-Стандарт», ТОВ «ГАЛXIMCEPBIC», ТОВ «ЕCKPOC», ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬК-ДАХ».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували те, що при визначенні позивачем (ДП «КДЕЗ ІХП НАН України») ціни продажу при здійсненні господарських операцій по реалізації "розчину соляної кислоти 14%: - продавець бажав передати такий товар (продукцію), а покупець бажав його отримати на добровільній основі (підтверджується укладеними договорами та первинними документами господарських операцій); - обидві сторони були взаємно незалежними юридично та фактично (підтверджується укладеними договорами, даними відкритих державних реєстрів); - володіли достатньою інформацією про такий товари (продукцію), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів у порівняних економічних (комерційних) умовах (підтверджується технічними умовами на продукцію).

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що контрагенти ТОВ «Хімпром Стандарт», ТОВ «ГАЛХІМСЕРВІС», ТОВ «ЕСКРОС», ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬК ДАХ», які придбали у позивача у серпні-жовтні 2023 року виготовлену продукцію - розчин соляної кислоти, в подальшому реалізували продаж товару, який був придбаний у ДП «КДЕЗ ІХП НАН України».

Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано доказів, з яких можна встановити, що зазначені вище контрагенти у серпні-жовтні 2023, чи до даного податкового періоду взагалі не придбавали продукцію розчину соляної кислоти 14% від інших продавців чи інших постачальників/виробників такої чи аналогічної продукції.

Суд першої інстанції вірно вказав, що первинне значення у визначенні ціни на продукцію/товар має обставина щодо його походження із з`ясування обставини чи є платник податків, який здійснив подібну реалізацію продукції, виробником, продавцем чи посередником, придбаного товару у національного чи іноземного виробника, продавцем вже переробленої продукції із новими характеристиками та показниками/якості відповідного товару.

З технічних умов ТУ У 20.1-7:2016 вбачається, що сфера застосування технічних умов поширюється на розчин соляної кислоти, які використовуються, як хімічні компоненти різноманітних реакцій, хімічних нафтохімічних, переробних виробництв, як сировина для виробництва мінеральних добрив, компоненти для отримання неорганічних солей. Зазначено, що розчин отримують шляхом зрошування водою газів, що містять хлористий водень, які утворюються при виробництві пірогенного діоксиду кремнію (білої сажі), та доведення розчину соляної кислоти, що утворився, водою до необхідної концентрацій. В залежності від кінцевої концентрації хлористого водню, роз виготовляють наступних видів: - розчин кислоти соляної 14%; - розчин кислоти соляної 12%; розчин кислоти соляної 10%. Основними споживачами розчинів є хімічні, нафтохімічні та інші переробні галузі промисловості. Власником цих технічних умов с ДП «КДЕЗ ІХП НАН України».

Так, відповідачем не надано будь-якої інформації про те, що ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ХІМІЧНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «Технопарк Стартап Дніпро», про які вказано в акті документальної позапланової виїзної перевірки, є виробниками розчину соляної кислоти 14%, в яких наявні технічні умови для виготовлення такої продукції, із якої суд міг би встановити дані про цінову політику саме інших виробників, а не продавців чи дистриб`юторів/посередників у продажі такої продукції як розчину соляної кислоти чи подібного товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Акті не зафіксовано будь-якого аналізу та/або співставлення умов продажу за ознаками порівнюваних відповідачем господарських операції із загальних даних зареєстрованих податкових накладних, в першу чергу за ознаками якості, властивості та характеристики товару, оскільки їх відмінність за загальними правилами є безумовною підставою для формування цінити на ту чи іншу продукцію виробника.

Як вірно вказав суд першої інстанції, відповідачем не спростовано те, що відпускна ціна товару у спірному випадку визначається на умовах EXW (з міста Калуш, безпосередньо з території підприємства виробника) і не включає в себе вартість транспортування. Тобто, в ціну продукції (товару) не входило визначення вартості транспортування із використанням спеціалізованих ємкостей для небезпечних вантажів, забезпечення експедируванням при такому транспортуванні та ймовірного наступного процесу зберігання, переробки і фасування тощо.

Так, Технічні умови У 20.1-7:2016 «розчини соляної кислоти» та довідка від 22.02.2024 №75, в якій зазначена кількість виготовленого позивачем розчину соляної кислоти, підтверджують унікальність об`єкту виробництва, а, як наслідок і продажу, та, відповідно, відсутність ринку ідентичних товарів, тому правильним є висновок суду першої інстанції, що ціна за договором автоматично стає звичайною.

При визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг враховується рівень звичайних цін на таку продукцію та не враховується розмір собівартості такої продукції.

При цьому, контролюючий орган повинен співставити не лише вид та якість товару, але і порівняти економічні (комерційні) умови поставки товару, його кількість, строки поставки та оплати товару, можливі знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари.

Головною діловою метою господарювання для ДП «КДЕЗ ІХП НАН України» є як отримання доходу, так і утримування позицій на ринках збуту розчину соляної кислоти.

З метою збереження ринків збуту продукції підприємства та отримання прибутку у майбутньому, при визначенні ціни товарів під час укладення договорів у періоді, що перевірявся, ДП «КДЕЗ ІХП НАН України» виходив з оцінки ситуації на відповідному ринку та інформації про такі товари та ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів з наявності розумних економічних, соціальних та інших причин (ділової мети) укладення угод купівлі-продажу.

Враховуючи вищевикладене, ДП «КДЕЗ ІХП НАН України» підтверджено, що встановлена ним ціна є обґрунтованою, звичайною ціною розчину соляної кислоти 14%, а відповідачем не доведено, що договірна ціна продажу позивачем власної продукції не відповідала рівню звичайних (ринкових) цін, і така невідповідність була встановлена шляхом дотримання суб`єктом владних повноважень процедури та вчинення дій, що визначені законодавством України.

Судом першої інстанції вірно застосовано судову практику з спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року у справі № 300/3762/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний