Справа № 456/322/25
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 456/322/25 пров. № А/857/12595/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2025 року (суддя Шрамко Р.Т., час ухвалення 14:33 год., місце ухвалення м. Стрий, дата складання повного рішення 11.03.2025),

в адміністративній справі №456/322/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 №13/25 від 06 січня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Відповідача подав до суду заяву, за змістом відзив на позовну заяву, у якій зазначив про повне невизнання позовних вимог. Просив оскаржувану позивачем постанову залишити без змін.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.03.2025 у задоволенні позовної заяви відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду першої інстанції є протиправним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм процесуального та матеріального права, яке підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно змісту примітки до ст. 210 КУпАП навіть якщо військовозобов`язаний не виконав обов`язок щодо уточнення персональних даних, до нього не можуть бути застосовані положення ст. 210 КУпАП, якщо ці дані можуть бути отримані держателем реєстру через інформаційну взаємодію з іншими державними реєстрами. Ні в оскаржуваній постанові ІНФОРМАЦІЯ_2 , ні в матеріалах справи, ні в рішенні суду не досліджено питання, чи перевіряв уповноважений орган можливість отримання персональних даних позивача з інших інформаційно-комунікаційних систем та реєстрів. Також скаржник вважає неправильною оцінку суду щодо фактичних обставин справи в частині строків притягнення до відповідальності. Як зазначено в оскаржуваній постанові, позивач уточнив свої персональні дані 23.09.2024 через електронний кабінет "Резерв+". Це означає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 був повідомлений про оновлення даних позивача і з цього моменту правопорушення (якщо воно і було) було виявлено. Враховуючи трьох місячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, вказаний в ст.38 КУпАП, винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 06.01.2025 відбулося за межами встановленого законом строку. Крім того, в оскаржуваній постанові ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні посилання на будь-які документи, що могли б підтвердити наявність складу адміністративного правопорушення. Зауважує скаржник і про те, що відзив відповідача до суду першої інстанції було подано з порушенням встановлених судом строків.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає про невизнання позовних вимог у повному обсязі. Просить оскаржувану позивачем постанову залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №13/25 від 06 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 коп. (а.с.5-зв.).

За змістом вказаної постанови встановлено, що 6 січня 2024 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , для оформлення документів на отримання відстрочки від призову під час мобілізації. Під час уточнення військово-облікових даних, було виявлено, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, в порушення вимог абз. 3 підпункту 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року) далі - Правила, яким приписано, що військовозобов`язані повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через цент надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної політики, не уточнив протягом вказано терміну свої персональні дані у зазначених вище організаціях та за допомогою електронного кабінету військовозобов`язаного Резерв +. 60 денний термін з дня набрання чинності Змін, що вносяться до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 563 від 16 травня 2024 року, минув 18 липня 2024 року. Персональні дані ОСОБА_1 уточнив 23 вересня 2024 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста Резерв +. В діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 210 КУпАП, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинених в особливий період, що виразилось в тому, що ОСОБА_1 , в порушення вимог абз. 3 підпункту 10-1 п. 1 Правил, починаючи з 16 травня 2024 року по 18 липня 2024 року не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг, електронний кабінет призовника або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки або за допомогою електронного кабінету військовозобов`язаного Резерв +.

Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою її було мотивовано та дотримано встановленого законом порядку її винесення. Підстав для скасування оскаржуваної постанови не встановлено.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є питання щодо протиправності постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №13/25 від 06.01.2025 про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

За приписами частині 1 та 2 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із частинами 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд також враховує, що статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до частин 1-3 статті 1 якого Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з ч.8 ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призовники, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Згідно п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено загальну мобілізацію.

У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався указами Президента України, який діє на час розгляду справи.

Відповідно до абзаців 1 - 3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Статтею 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Згідно частини 3 цієї статті - вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 235 КУпАП визначено, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Згідно п.3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

У розглядуваній справі судом встановлено, що 06 січня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 встановив, що 06.01.2024 близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , для оформлення документів на отримання відстрочки від призову під час мобілізації. Під час уточнення військово-облікових даних, було виявлено, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, в порушення вимог абз. 3 підпункту 10-1 п. 1 Правил не уточнити свої персональні дані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, через цент надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста Резерв +, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної політики. Персональні дані ОСОБА_1 уточнив 23 вересня 2024 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста Резерв +, чим порушив абз. 3 підпункту 10-1 п. 1 Правил, починаючи з 16 травня 2024 року по 18 липня 2024 року, вчинивши правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

Однак, вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції не взяв до уваги, що постанова №13/25 за справою про адміністративне правопорушення від 06.01.2025, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 без врахування вимог ч.7 ст.38 та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, що є грубим процесуальним порушенням.

Так, відповідно до ч.7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Тобто, за приписами наведеної вище правової норми початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

Згідно наведеної вище оскаржуваної постанови №13/25 за справою про адміністративне правопорушення від 06.01.2025 судом встановлено, що порушення ОСОБА_1 вимог абз. 3 підпункту 10-1 п. 1 Правил полягає в тому, що починаючи з 16 травня 2024 року по 18 липня 2024 року позивач не уточнив свої персональні дані через цент надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста Резерв +, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної політики. Разом з тим начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 встановив, що ОСОБА_1 уточнив свої персональні дані через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста Резерв + 23 вересня 2024 року.

Отже, апеляційний суд зазначає, що вчиненим адміністративне правопорушення вважається наступного дня після закінчення 60-денного строку визначеного для уточнення персональних даних, тобто 19.07.2024 року). А виявленням порушення, у розглядуваній справі, вважається 23.09.2024 року, тобто день уточнення особою персональних даних.

Однак, спірну постанову №13/25 за справою про адміністративне правопорушення було винесено лише 06.01.2025, тобто після закінчення 3-х місячного строку, встановленого ч.7 ст.38 КУпАП.

При цьому, являються помилковими твердження відповідача про те, що 3-х місячний строк для притягнення позивача до адміністративної відповідальності слід обраховувати із 06 січня 2025 року (день складення відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення), коли ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для оформлення документів на отримання відстрочки від призову під час мобілізації, а не день фактичного виявлення порушення.

Крім цього, являються помилковими твердження відповідача (представника відповідача) про те, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, безвідносно до того коли таке порушення було виявлено.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що при застосуванні приписів частини 7 статті 38 КУпАП першочерговим є питання щодо того чи не закінчився 3-місячний строк з дня виявлення порушення. Якщо ж такий 3-місячний строк уже закінчився, то це є безумовною перешкодою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Застосування ж річного строку передбаченого частиною 7 статті 38 КУпАП може бути актуальним лише в тому випадку коли з дня вчинення порушення пройшло більше 1 року, безвідносно до того чи уже закінчився чи не закінчився 3-місячний строк з дня виявлення порушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що адміністративне стягнення на особу за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено не пізніше трьох місяців з дня його виявлення, суд констатує, що застосування адміністративного стягнення до позивача застосовано 06.01.2025 поза межами строку, встановленого ч.7 ст.38 КУпАП.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувана постанова відповідача є правомірною і винесена з дотриманням законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки за приписами пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, тому не підлягають дослідженню питання щодо наявності/відсутності доказів вини особи у вчиненні порушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача у наведеній частині щодо строків притягнення до відповідальності знайшли своє підтвердження.

Решта доводів апелянта не являються вагомими для можливості прийняття апеляційним судом законного і обгрунтованого судового рішення.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі встановленого колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції розгляд адміністративної справи ухвалено з неповним встановленням обставин у справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нової постанови, з врахуванням приписів статті 286 КАС України.

Відповідно до статті 244 КАС України, суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом апеляційної інстанції враховано, що при поданні позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а також при поданні апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн..

Разом з тим, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що наведена у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України Про судовий збір.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про судовий збір передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2025 року становить 3028 грн.

Відтак, розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви у цій справі, становив 605,60 грн (3028*0,2).

Розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме 908,40 грн (605,60 *150%).

Таким чином, у вказаних розмірах сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень на користь позивача. Переплачені суми судового збору можуть бути повернуті у законодавчо встановленому порядку.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2025 року в адміністративній справі №456/322/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №13/25 від 06 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. сплаченого за подання позову та судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 12.06.2025 року