Справа № 320/17468/23
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року справа №320/17468/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 до Прем`єр - міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - директора НАБУ Кривоноса Семена Юрійовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Директора НАБУ Кривоноса С.Ю. з підстав протиправного незабезпечення ним до 29 березня та до 02 квітня 2023 року внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами в порядку статті 214 КПК України ОСОБА_1 від 27.03.2023 №27/03/ЗВ та від 30.03.2023 №30/03/ЗВ;

зобов`язати відповідача надати доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Директора НАБУ Кривоноса С.Ю. з підстав протиправного незабезпечення ним до 29 березня та до 02 квітня 2023 року, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами в порядку статті 214 КПК України ОСОБА_1 від 27.03.2023 №27/03/ЗВ та від 30.03.2023 №30/03/ЗВ.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненадання доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Директора НАБУ Кривоноса С.Ю. з підстав протиправного незабезпечення ним до 29 березня та до 02 квітня 2023 року внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами в порядку статті 214 КПК України ОСОБА_1 від 27.03.2023 №27/03/ЗВ та від 30.03.2023 №30/03/ЗВ.

Відповідачем до суду подано відзив, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 20.04.2023 звернувся до відповідача із листом «Щодо необхідності надання доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Директора НАБУ Кривоноса С.Ю. з підстав допущення ним протиправної бездіяльності, що підтверджується ухвалами суду», яким повідомляв наступне: «Враховуючи встановлений абзацом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» припис щодо застосування до Національного антикорупційного бюро України Закону України «Про Кабінет Міністрів України» в частині несуперечності Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» та керуючись встановленим пунктом 13 частини 1 статті 42 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» правом Прем`єр-міністра України надавати доручення щодо порушення дисциплінарних проваджень стосовно керівників центральних органів виконавчої влади, чим є Національне антикорупційне бюро України, прошу надати доручення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно Директора антикорупційного бюро України ОСОБА_2 у зв`язку з допущенням ним у своїй діяльності наступної протиправної бездіяльності, що підтверджуються відповідними ухвалами Вищого антикорупційного суду України та є фактом невиконання або неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків.

Так, виходячи із задоволення у повному обсязі Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3034/23, провадження 1-кс/991/3057/23 скарги в порядку статті 303 КПК України ОСОБА_1 від 06.04.2023 № 06/04/СК про визнання у судовому порядку бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України Кривоноса С.Ю. протиправною, є встановленим факт, що має юридичне значення, а саме факт протиправної бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України Кривоноса С.Ю. в частині незабезпечення до 29 березня 2023 року внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 в порядку статті 214 КПК України від 27.03.2023 № 27/03/ЗВ, у якій, на переконання слідчого судді, викладені обставини, що можуть свідчити про вчинення заступником Міністра розвитку громад та територій України Козловською Н.В., директором Директорату просторового планування територій та архітектури Міністерства розвитку громад та територій України Плащенком Є.М. і директором Державного підприємства «Дія» ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 364 КК України, зокрема, зловживання владою, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та юридичної особи, що віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

І цей встановлений вищезазначеною ухвалою Вищого антикорупційного суду факт протиправної бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 очевидно наводить на обґрунтований належним чином та документально підтверджений висновок про те, що ця протиправна бездіяльність допускається навмисно, з метою забезпечення уникнення від кримінальної відповідальності заступника Міністра розвитку громад та територій України ОСОБА_4 , директора Директорату просторового планування територій та архітектури Міністерства розвитку громад та територій України Плащенка Є.М. і директора Державного підприємства «Дія» ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого статтею 364 Кримінального кодексу України «Зловживання владою або службовим становищем» в частині зловживаючи владою протиправного позбавлення Національної спілки архітекторів України можливості виконувати делеговані повноваження щодо проведення професійної атестації архітекторів, наслідками чого стало нанесення цій організації істотної шкоди у вигляді створення обстановки й умов, які утрудняють виконання організацією своїх функцій, а також завдання шкоди великій кількості архітекторів та іншим учасникам процесу будівництва.

Також, виходячи із задоволення у повному обсязі Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3072/23, провадження 1-кс/99 1/3097/23 скарги в порядку статті 303 КПК України ОСОБА_1 від 07.04.2023 № 07/04/СК про визнання у судовому порядку бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 протиправною, є встановленим факт, що має юридичне значення, а саме факт протиправної бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 в частині незабезпечення до 02 квітня 2023 року внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 в порядку статті 214 КПК України від 30.03.2023 № 30/03/ЗВ, у якій, на переконання слідчого судді, викладені обставини, що можуть свідчити про вчинення Київським міським головою, головою Київської міської державної адміністрації ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 КК України, зокрема, розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні в особливо великих розмірах, що віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

І цей встановлений вищезазначеною ухвалою Вищого антикорупційного суду факт протиправної бездіяльності Директора НАБУ ОСОБА_2 очевидно наводить на обґрунтований належним чином та документально підтверджений висновок про те, що ця протиправна бездіяльність допускається навмисно, з метою забезпечення уникнення від кримінальної відповідальності Київського міського голови, голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України «Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем», в частині зловживаючи своїм службовим становищем забезпечення за підсумками протиправного розроблення проекту нового Генерального плану міста Києва та його приміської зони до 2025 року незаконного обертання на користь Комунальної організації «Інститут Генерального плану м. Києва» бюджетних коштів в особливо великих розмірах, у сумі 18 204 100,00 гривень.».

Секретаріат Кабінету Міністрів України листом від 01.05.2023 повідомив про опрацювання звернення ОСОБА_1 та надіслав його за належністю до Офісу Генерального прокурора, Міністерства юстиції України, НАБУ, Національного агентства України з питань державної служби відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду і надання йому відповіді.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною бездіяльністю, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно у термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу або посадовій особі, про що повідомляється заявник.

Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органами або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно з положеннями частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно та вчасно розглядати їх, перевіряти викладені у них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв.

Відповідно до підпункту 33 пункту 17 Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою КМУ від 12.08.2009 №850 (зі змінами) структурні підрозділи Секретаріату відповідно до основних завдань, визначених цим Положенням, та з питань, що належать до їх компетенції, організовують та здійснюють в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих КМУ, Прем`єр-міністру України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 20.04.2023 звернувся до відповідача із листом «Щодо необхідності надання доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Директора НАБУ ОСОБА_2 , з підстав допущення ним протиправної бездіяльності, що підтверджується ухвалами суду», яким повідомляв наступне: «Враховуючи встановлений абзацом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» припис щодо застосування до Національного антикорупційного бюро України Закону України «Про Кабінет Міністрів України», в частині несуперечності Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», та керуючись встановленим пунктом 13 частини 1 статті 42 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» правом Прем`єр-міністра України надавати доручення щодо порушення дисциплінарних проваджень стосовно керівників центральних органів виконавчої влади, чим є Національне антикорупційне бюро України, прошу надати доручення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно Директора антикорупційного бюро України ОСОБА_2 , у зв`язку з допущенням ним у своїй діяльності наступної протиправної бездіяльності, що підтверджуються відповідними ухвалами Вищого антикорупційного суду України та є фактом невиконання або неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків.

Так, виходячи із задоволення у повному обсязі Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3034/23, провадження 1-кс/991/3057/23, скарги в порядку статті 303 КПК України ОСОБА_1 від 06.04.2023 № 06/04/СК про визнання у судовому порядку бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України Кривоноса С.Ю. протиправною, є встановленим факт, що має юридичне значення, а саме факт протиправної бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України Кривоноса С.Ю., в частині незабезпечення, до 29 березня 2023 року, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 в порядку статті 214 КПК України від 27.03.2023 № 27/03/ЗВ, у якій, на переконання слідчого судді, викладені обставини, що можуть свідчити про вчинення заступником Міністра розвитку громад та територій України Козловською Н.В., директором Директорату просторового планування територій та архітектури Міністерства розвитку громад та територій України Плащенком Є.М. і директором Державного підприємства «Дія» ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого статтею 364 КК України, зокрема, зловживання владою, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та юридичної особи, що віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

І цей встановлений вищезазначеною ухвалою Вищого антикорупційного суду факт протиправної бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 очевидно наводить на обґрунтований належним чином та документально підтверджений висновок про те, що ця протиправна бездіяльність допускається навмисно, з метою забезпечення уникнення від кримінальної відповідальності заступника Міністра розвитку громад та територій України ОСОБА_4 , директора Директорату просторового планування територій та архітектури Міністерства розвитку громад та територій України Плащенка Є.М. і директора Державного підприємства «Дія» ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого статтею 364 Кримінального кодексу України «Зловживання владою або службовим становищем», в частині зловживаючи владою протиправного позбавлення Національної спілки архітекторів України можливості виконувати делеговані повноваження щодо проведення професійної атестації архітекторів, наслідками чого стало нанесення цій організації істотної шкоди, у вигляді створення обстановки й умов, які утрудняють виконання організацією своїх функцій, а також завдання шкоди великій кількості архітекторів та іншим учасникам процесу будівництва.

Також, виходячи із задоволення у повному обсязі Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3072/23, провадження 1-кс/99 1/3097/23, скарги в порядку статті 303 КПК України ОСОБА_1 від 07.04.2023 № 07/04/СК про визнання у судовому порядку бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 протиправною, є встановленим факт, що має юридичне значення, а саме факт протиправної бездіяльності Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 , в частині незабезпечення, до 02 квітня 2023 року, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 в порядку статті 214 КПК України від 30.03.2023 № 30/03/ЗВ, у якій, на переконання слідчого судді, викладені обставини, що можуть свідчити про вчинення Київським міським головою, головою Київської міської державної адміністрації ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 КК України, зокрема, розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні в особливо великих розмірах, що віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

І цей встановлений вищезазначеною ухвалою Вищого антикорупційного суду факт протиправної бездіяльності Директора НАБУ ОСОБА_2 очевидно наводить на обґрунтований належним чином та документально підтверджений висновок про те, що ця протиправна бездіяльність допускається навмисно, з метою забезпечення уникнення від кримінальної відповідальності Київського міського голови, голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України «Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем», в частині зловживаючи своїм службовим становищем забезпечення за підсумками протиправного розроблення проекту нового Генерального плану міста Києва та його приміської зони до 2025 року незаконного обертання на користь Комунальної організації «Інститут Генерального плану м. Києва» бюджетних коштів в особливо великих розмірах, у сумі 18 204 100,00 гривень.».

Секретаріат Кабінету Міністрів України листом від 01.05.2023 повідомив про опрацювання звернення ОСОБА_1 та надіслав його за належністю до Офісу Генерального прокурора, Міністерства юстиції України, НАБУ, Національного агентства України з питань державної служби відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду і надання йому відповіді.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що, на думку позивача, ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3034/23 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, факт протиправної бездіяльності директора Національного антикорупційного бюро України Кривоноса С.Ю. в частині незабезпечення ним до 29.03.2023 внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою в порядку статті 214 КПК України ОСОБА_1 від 27.03.2023 № 27/03/ЗВ.

Так, ОСОБА_1 звернувся до Вищого антикорупційного суду із скаргою на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України Кривоноса С.Ю., що була заявлена в межах пунктом 1 частини першої статті 303 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України), в якій просив зобов`язати ОСОБА_2 внести відомості про кримінальне правопорушення за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) та розпочати досудове розслідування.

Пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України визначено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування (частина перша статті 214 КПК України).

Частиною першою, другою стаття 38 КПК України визначено, що органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють:

1) слідчі підрозділи:

а) органів Національної поліції;

б) органів безпеки;

г) органів Державного бюро розслідувань;

2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного

антикорупційного бюро України;

3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.

У свою чергу, пунктом 8 частини першої статті 8 КПК України визначено перелік посад, що відносяться до керівників органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки та заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень, перший заступник або заступник Директора Державного бюро розслідувань, заступник директора територіального управління Державного бюро розслідувань, керівник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу органу Державного бюро розслідувань, керівник Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів органу Бюро економічної безпеки України, керівник Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, а також заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень;

З наведеного вище слідує, що КПК України надає вичерпний перелік суб`єктів, що наділені повноваженнями здійснювати досудове слідство.

Разом з тим, чинним законодавство передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (пункт 1 частини першої статті 303 КПК України).

Отже, з аналізу вищенаведених норм КПК України слідує, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню в рамках пункту 1 частини першої статті 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки, а саме:

відповідний суб`єктний склад (особи, що уповноважені здійснювати досудове слідство та наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію);

така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк;

відповідна процесуальна дія не була вчинена уповноваженою на те особою у

встановлений строк.

Тобто, наведена норма дозволяє оскаржити слідчому судді бездіяльність лише визначеного кола осіб та лише ту бездіяльність, що стосується обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

У той же час, як зазначалось вище, позивач звернувся до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність директора Національного бюро Кривоноса С.Ю. як особи, що наділена повноваженнями по внесенню відомостей до ЄРДР в порядку статті 214 КПК України.

Правові основи організації та діяльності Національного бюро визначено Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» (далі - Закон).

Частиною першою статті 1 Закону визначено, що Національне антикорупційне бюро України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Завданням Національного бюро є протидія корупційним та іншим кримінальним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці, а також вжиття інших передбачених законом заходів щодо протидії корупції.

Згідно частини другої статті 6 Закону керівництво діяльністю Національного бюро здійснює його Директор, відповідно, повноваження Директора Національного бюро визначенні у статті 8 Закону.

Відтак, з аналізу пункту 8 частини першої статті 3, частини першої статті 38 КПК України та статті 8 Закону не вбачається у Директора Національного бюро повноважень щодо вчинення дій досудового розслідування, та відповідно, внесення інформації в ЄРДР.

Ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині ухвали Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3034/23 не міститься висновків чи посилань на докази в матеріалах справи, що встановлюють факт протиправної бездіяльності Директора НАБУ Кривоноса С.Ю.

Як слідує з резолютивної частини вищезазначеної ухвали, суд, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , постановив: «Зобов`язати уповноважену особу НАБУ внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення, яка отримана НАБУ 27.03.2023, та розпочати досудове розслідування.», а тому твердження позивача про нібито встановлені ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3034/23 факти щодо бездіяльності директора НАБУ Кривоноса С.Ю. є необґрунтованими.

Щодо тверджень позивача стосовно встановлення факту, що має юридичне значення, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

У свою чергу, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, статтею 315 ЦПК України визначено, які суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по

загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, твердження позивача про те, що встановлено факт, що має юридичне значення, не кореспондується з нормами чинного законодавства, оскільки встановлення фактів та обставин, що не потребують доказування у судових рішеннях по інших справах, називається преюдицією.

Відповідно частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведеній правовій нормі мова йде про преюдиційні факти.

Преюдиційність (від лат. ргае)исІісіо - предрешение) - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції.

Між тим, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 у справі №922/643/19).

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 у справі №910/6356/19).

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 у справі №813/8801/14).

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про те, що судом при розгляді даної справи мало б бути враховано ухвалу Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3034/23 за умови, що така ухвала має преюдиційний характер.

Та, як зазначалось вище, вказана ухвала не містить висновків щодо бездіяльності Директора НАБУ Кривоноса С.Ю.

Відтак, наведене вище підтверджує необґрунтованість твердження позивача про будь-які встановленні факти в ухвалі Вищого антикорупційного суду від 10.04.2023 у справі № 991/3034/23.

На виконання ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду Федорака Л.М. від 10.04.2023 у справі № 991/3034/23, 991/3072/23 уповноваженими посадовими особами Національного бюро було внесено відомості до ЄРДР, про що, зокрема, було повідомлено позивача листом Національного бюро від 24.05.2023 № 131-189/15854.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушенні її права, свободи або інтереси.

З аналізу зазначених норм належить зробити висновок, що право на захист виникає у випадку порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи, яка звертається за захистом порушеного її права.

При цьому протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний (постанова Верховного Суду від 11.08.2020 у справі № 320/5970/1, № 440/2568/20 від 23.04.2021).

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові від 03.06.2020 у справі №464/5990/16-а Верховний Суд роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, для визнання судом протиправної бездіяльності Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича має бути встановлено порушення суб`єктного складу прав позивача такою бездіяльністю.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 14.04.2019 у справі № 342/158/17 міститься висновки щодо визнання протиправною бездіяльність (далі - Постанова).

Відповідно до пункту 37 постанови як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Згідно з пунктом 38 постанови для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічна правова позиція містяться у постанові Верховного Суду від 23.04.2021 у справі № 440/2568/20.)

Крім того, слід зазначити, що ч. 1 ст. 1 Закону НАБУ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Частиною першою статті 2 Закону правову основу діяльності Національного бюро становлять Конституція України, міжнародні договори України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Закон України "Про Кабінет Міністрів України", Закон України "Про центральні органи виконавчої влади" та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України "Про державну службу" застосовуються до Національного бюро, його службовців, осіб начальницького складу та інших працівників в частині, що не суперечить цьому Закону. У разі колізій між нормами цього Закону та інших законів і нормативно-правових актів застосовуються норми цього Закону.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про органи центральної влади» визначено, що організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Положення цього Закону застосовуються до Національного антикорупційного бюро України, його службовців, осіб начальницького складу та інших працівників у частині, що не суперечить Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України.

Частиною четвертою статті 5 Закону визначено, що діяльність Національного бюро спрямовується і координується безпосередньо Кабінетом Міністрів України в межах і в порядку, встановлених цим Законом.

Разом з тим, частиною третьою вказаної статті забороняється незаконне втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших фізичних або юридичних осіб у діяльність Національного бюро.

Будь-які письмові чи усні вказівки, вимоги, доручення тощо, спрямовані до Національного бюро чи його працівників, які стосуються організації діяльності Національного бюро, зокрема прийняття нормативно-правових актів, безпосереднього здійснення повноважень Національного бюро, визначених законом, та питань досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні і не передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є неправомірними та не підлягають виконанню. У разі отримання такої вказівки, вимоги, доручення тощо працівник Національного бюро невідкладно інформує про це в письмовій формі Директора Національного бюро.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів.

Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сефрах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини і громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому (частина друга статті 21 Закону).

Частиною восьмою статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено особливості відносин Кабінету Міністрів України з Національним антикорупційним бюро України, межі та порядок координації і спрямування діяльності Національного антикорупційного бюро України визначаються Законом України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Кабінету Міністрів України забороняється втручатися в діяльність Національного антикорупційного бюро України, зокрема у здійснення досудового розслідування та прийняття рішень, які стосуються конкретних кримінальних проваджень або впливають на них.

З наведеного слідує, що Національне бюро є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується безпосередньо Кабінетом Міністрів України в межах і в порядку, встановлених Законом. При цьому, будь які втручання Уряду в діяльність Національного бюро, зокрема, у здійснення досудового слідства, прямо заборонено Законом.

Відповідно, підстави для надання Прем`єр-міністром України доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Директора НАБУ ОСОБА_2 з підстав, зазначених у зверненні ОСОБА_1 від 20.04.2023 № 20/04, відсутні. Більше того, надання такого доручення Прем`єр-міністром України є прямим порушенням статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», статті 5 Закону, статті 19 Конституції України.

Разом з тим матеріалами справи підтверджується, що НАБУ 24.05.2023 надало відповідь ОСОБА_1 , яке надійшло до нього із Секретаріату Кабінету Міністрів України та Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.