Справа № 439/676/25
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 439/676/25 пров. № А/857/19432/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання : Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Петейчуком Б.М., час проголошення рішення 10 год 09 хв у м. Броди) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

30.01.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач), в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення №846 від 26.03.2025.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 25.04.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано факт несвоєчасного складання протоколу про адміністративне правопорушення, не враховано факт порушення строків затримання особи, не враховано факт невручення повістки для прибуття на розгляд справи в порядку, визначеному ст.2772 КУпАП та порушення процесуального строку розгляду справи, а також не враховано факт розгляду справи без його присутності.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

За змістом оспорюваної постанови, 24.03.2025 о 22 год 10 хв до ІНФОРМАЦІЯ_5 був доставлений військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1989 року народження, житель АДРЕСА_1 . Під час перевірки було встановлено, що 13.01.2025 йому було надіслано засобами поштового зв`язку повістку про явку на 14 год 00 хв 23.01.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_6 , для уточнення облікових даних. На вказану дату позивач не з`явився. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось 18.01.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 з відміткою про вручення листа. Оскільки позивач за повісткою не з`явився, як наслідок своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.2101 КУпАП.

Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був обізнаний про виникнення у нього обов`язку з`явитися для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_5 , о 14 год 00 хв 23.01.2015, однак не з`явився, що може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку. Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Аналізуючи зміст апеляційної скарги, суть вимог апелянта зводиться до порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції сформував свої висновки на наявності у діях позивача складу інкримінованого йому правопорушення, проте не взяв до уваги той факт, що позовні вимоги також ґрунтуються на порушенні самої процедури притягнення до відповідальності.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в межах вимог апеляційної скарги досліджуються саме питання дотримання процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які є ключовими.

Стосовно порушення строків складання протоколу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення більш ніж через 24 год, зокрема, через 11 днів, не мають вирішального значення для вирішення питання наявності в його діях складу правопорушення, оскільки в контексті положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на основі якого у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів бере до уваги встановлений судом першої інстанції факт порушення позивачем вимог Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та п.24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, яким передбачено, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Вказані обставини не заперечуються позивачем, який у позовній заяві зазначає, що у разі, якщо строк, який не перевищує сім календарних днів обчислювати від дати припинення обставин, які позбавили можливості прибути у визначений пункт і строк (в даному випадку 31.01.2025), то крайньою датою прибуття є 07.02.2025. При цьому, позивач зазначає, що в такому випадку він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.2101 КУпАП.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта про не врахування судом першої інстанції факту невручення повістки для прибуття на розгляд справи в порядку, визначеному ст.2772 КУпАП та порушення процесуального строку розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1, 2 ст.277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.2101 КУпАП, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, розглядаються уповноваженою посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервiстами, якi перебувають у запасi Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України) у триденний строк після надходження відповідної заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною першою статті 2772 КУпАП передбачено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

З матеріалів справи видно, що 25.03.2025 відносно позивача було складено протокол уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому зазначено про доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також у протоколі вказано дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме : о 10 год 30 хв 26.03.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 каб.№3).

Таким чином, колегія суддів вважає, що розгляд справи відбувся з дотриманням вимог КУпАП щодо повідомлення про розгляд справи, при цьому, норма, на яку посилається позивач, зокрема, ч.1 ст.2772 КУпАП, застосовується у випадку розгляду адміністративних справ, які віднесенів до компетенції суду.

Частиною першою статті 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 2101 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2799 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2799 КУпАП, у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 2101 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не подавалася заява, яка згадується в описаній вище нормі, враховуючи положення ст.ст.268, 279, 2772, 2799 КупАП, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, за його відсутності.

Доводи позивача щодо не врахування судом першої інстанції факту порушення строків його затримання, на думку колегії суддів не можуть бути предметом дослідження у цій справі, оскільки не впливають на встановлення факту наявності чи відсутності в його діях інкримінованого йому правопорушення.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оспорюваної постанови.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.268, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2025 року по справі №439/676/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 12.06.25