Справа № 160/12273/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
29.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 29.04.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна, за якими відповідачем оскаржуваними ППР визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Позивач вважає, що спірні ППР є протиправними, оскільки об`єкти нерухомості використовуються у сільськогосподарській діяльності. В даному випадку, на думку позивача, відповідно до пп."ж" п.266.2.2. ст.266 ПК України зазначені приміщення не є об`єктами оподаткування, з огляду на що податковий орган протиправно визначив їй грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно згідно з оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.
21.05.2025 року від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до суду надійшли відзиви на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив про те, що що в документах, які засвідчують право власності позивача на об?єкт нерухомого майна, відсутні дані, які б свідчили про те що, об`єкт належить до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271). Вважає, що позивач не відноситься до сільськогосподарських товаровиробників та не має права на застосування пільги передбаченої підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Таким чином пільга, перед бачена підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не може бути застосована до фізичних осіб, які проводять індивідуальну діяльність з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків, отже податкові повідомлення-рішення сформовані правомірно.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 року зазначена вище справа розподілена та 30.04.2025 року передана судді Пруднику С.В.
05.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що у спільній частковій власності ОСОБА_1 перебувають 14/100 частин нежитлових будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Нерухоме майно що перебуває у спільній частковій власності всіх співвласників, складається з: літ. А - вагова, загальною площею 107,6 кв.м., а, а1 - прибудови; літ. Б- сторожка Nє2, загальною площею, 48,2 кв.м; літ.В - ангар, загальною площею 561,1кв.м; літ. Г - склад Nє2 загальною площею 688,8 кв.м.; літ. Д - навіс; літ. Е - склад Nє 1 загальною площею 1026,6 кв.м.; літ. Ж - навіс; літ.3 - вбиральня; літ. И - сторожка, загальною площею 19,8 кв.м.; літ.Р - сторожка, загальною площею 19,8 кв.м.; літ. Л - майстерня, загальною площею 39,1 кв.м.; літ. М - мех. ток; літ. Н -гараж для сільгосптехніки, загальною площею 261,6 кв.м.; літ. О - навіс; літ.П -гараж Nє2, загальною площею 253,5кв.м.; Nє1-3, І -огорожа, замощення І, далі - нерухоме майно.
Загальна площа всього спільного нерухомого майна становить 3026,1 кв.м. Належна позивачу частка 14/100 вказаного нерухомого майна складається з: 9/100 частин вагової літ.А, прибудов літ. а, а1; 23/100 частини ангару літ В; 23/100 частини складу Nє1 літ Е; сторожки літ. И (в цілому, як відокремлений об`єкт загальною площею 19,8 кв.м.).
Дане нерухоме майно використовується для зберігання сільськогосподарського навісного обладнання та інвентарю у належних йому 23/100 частини ангару літ В; та зберігання дрібного сільськогосподарського інвентарю у Сторожці літ. И. Вирощений врожай сільськогосподарських культур позивач складує та зберігає в частині складу Nє1 літ Е.
Так, доходи отримані в результаті сільськогосподарської діяльності позивачем належним чином задекларовані у відповідних податкових органах шляхом подання щорічно податкових декларацій.
За 2021 задекларовано отримані доходи від продажу сільськогосподарської продукції у сумі 24 450,00 грн., що підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи за звітній період 2021 рік. Сплата позивачем податків із задекларованого вказаною податковою декларацією доходу отриманого у 2021 році, у виді податку з доходів фізичних осіб у сумі 4 401,00 грн. підтверджується квитанцією №96 від 08.09.2022, та військового збору у сумі 367,00 грн підтверджується квитанцією №117 від 08.09.2022.
За 2022 рік задекларовано доходи отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції у сумі 29 034,00 грн, що підтверджується Податковою декларацією про майновий стан і доходи за звітній період 2022 рік. Сплата позивачем податків із задекларованого вказаною податковою декларацією доходу отриманого у 2022 році, у виді податку з доходів фізичних осіб у сумі 5 227,00 грн. підтверджується квитанцією №177 від 19.07.2023 та військового збору у сумі 436,00 грн. підтверджується квитанцією №185 від 19.07.2023.
Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 976,10 грн.
Відповідно даних ІКС «Податковий блок» в автоматичному режимі на центральному рівні ДПС України в розділ «Плата за нерухомість», «Реєстр об`єктів нерухомості» за 2020 2024 роки об`єкт нежитлової нерухомості «будівлі та споруди» конвертовано як «нежитлова будівля», а саме:
- нежитлова будівля, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 394,65 кв. м., дата державної реєстрації права власності 09.08.2018.
Враховуючи вимоги пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ, контролюючим органом, ОСОБА_1 сформовані податкові повідомлення - рішення форми «Ф» (далі ППР) за 2020 та 2024 роки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вищезазначений об`єкт нерухомого майна, а саме:
Роззрахунок 2021 рік за наступною формулою:
- Загальна площа об`єкта/об`єктів, - 394,65 кв. м.;
- МЗП на 1 січня 2020 року 6000,00 грн.;
- Період володіння 12 місяців;
- Ставка податку (1,5% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року) - 90,0 грн.;
394,65 кв.м. * 90,0 грн. =35 518,50 грн.
Розрахунок 2022 рік за наступною формулою:
- Загальна площа об`єкта/об`єктів, - 394,65 кв. м.;
- МЗП на 1 січня 2020 року 6500,00 грн;
- Період володіння - 12 місяців;
- Ставка податку (1,5% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року) - 97,50 грн.;
394,65 кв.м. * 97,50 грн = 37 478,38 грн.
Розрахунок 2023 рік за наступною формулою:
- Загальна площа об`єкта/об`єктів, - 394,65 кв. м.;
- МЗП на 1 січня 2020 року 6700,00 грн.;
- Період володіння - 12 місяців;
- Ставка податку (1,5% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року) - 100,50 грн.;
394,65 кв.м. * 105,50 грн = 36 662,23 грн.
Керуючись вимогами ст. 42 Податкового ППР направлено платнику 16.10.2024 року засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника: АДРЕСА_2 .
Означені податкові повідомлення-рішення, були отримані позивачем 27.03.2025 року засобами поштового зв`язку.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до пп. ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання нерухомого майна безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником та не здавати нерухоме майно в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до пп.5.2,5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Разом з тим, ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» визначено правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису, виробники сільськогосподарської продукції визначаються як юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Статтею 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства» визначено, що сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.
Сільськогосподарський товаровиробник фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Отже, аналіз вказаних норм законодавства регламентує правовий статус сільськогосподарського товаровиробника, як юридичної особи чи фізичної особи, які здійснюють виробництво, переробку, постачання чи реалізацію сільськогосподарської продукції.
Поняття сільськогосподарський товаровиробник, що міститься у Законі України "Про сільськогосподарський перепис", Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства» та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування, та як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст.5 ПК України.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2020 року (справа №560/168/19).
Окрім того, Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт "ж" підпункту266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.
Слід зауважити, що встановлена пунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Водночас, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (стаття 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис").
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.
Відтак, будівлі, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 року у справі № 500/2782/18.
Отже, з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, слід встановити, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірних нежитлових будівель, як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Враховуючи вищевикладені обставини у цій справі, є достатньо підстав дійти висновку, що 14/100 часток нерухомого майна, яке складається з: 9/100 частин вагової літ.А, прибудов літ. а, а1; 23/100 частини ангару літ «В»; 23/100 частини складу №1 літ «Е»; сторожки літ. «И» (в цілому, як відокремлений об`єкт загальною площею 19,8 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідною площею що відповідає частці володіння позивача цим майном є нерухомим майно сільськогосподарського товаровиробника.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
- що у спільній частковій власності ОСОБА_1 перебувають 14/100 частин нежитлових будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- що належна позивачу частка 14/100 вказаного нерухомого майна складається з: 9/100 частин вагової літ.А, прибудов літ. а, а1; 23/100 частини ангару літ «В»; 23/100 частини складу №1 літ «Е»; сторожки літ. «И» (в цілому, як відокремлений об`єкт загальною площею 19,8 кв.м.), та має загальну площу 394,655 кв.м, а не 423,65 кв.м, як було визначено відповідачем;
- дане нерухоме майно використовується позивачем для зберігання сільськогосподарського навісного обладнання та інвентарю у належних йому 23/100 частини ангару літ «В»; та зберігання дрібного сільськогосподарського інвентарю у Сторожці літ. «И». Вирощений врожай сільськогосподарських культур позивач складує та зберігає в частині складу №1 літ «Е».
- доходи отримані в результаті сільськогосподарської діяльності позивачем належним чином задекларовані у відповідних податкових органах шляхом подання щорічно податкових декларацій;
- належні позивачу об`єкти нежитлової нерухомості, згідно із ДК 018-2000 мають коди 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення», що є правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі, що підтверджується експертним висновком №2428101 від 07.10.2024;
- що сільськогосподарським товаровиробником може бути фізична особа, що не перебував на обліку в Головному управління ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа-підприємець.
В свою чергу, обставини того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та що належна йому частина цього нерухомого майна використовуються позивачем за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання обґрунтовується наступним.
Позивач починаючи з 1998 року по теперішній час, у тому числі і протягом періоду з 01.01.2021р по 31.12.2023 р, за який відповідачем йому визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є сільськогосподарським товаровиробником та починаючи з 2018 року і на дату написання цієї позовної заяви продовжує використовувати належну йому частину вищевказаного нерухомого майна за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, як «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271).
Вищевказана земельна ділянка позивача не передані ним у оренду, лізинг, тощо іншим особам, позивач використовує цю земельну ділянку самостійно за цільовим призначенням - Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
За допомогою наявного у позивача сільськогосподарського навісного та причіпного обладнання (плуги, борони, культиватора, розкидача вдобрив та інше), наявність якого підтверджується доданими фотографіями цього обладнання зробленими за місцем їх фактичного знаходження за адресою місцезнаходження нерухомого майна належного позивачу, копії додаються оригінали зберігаються у представника позивача. Також для обробітку землі та вирощення сільськогосподарської продукції позивач користується послугами інших осіб власників сільськогосподарської техніки.
Зберігання сільськогосподарського навісного обладнання та інвентарю позивач здійснює у належних йому 23/100 частини ангару літ «В»; Зберігання дрібного сільськогосподарського інвентарю у Сторожці літ. «И».
Вирощений врожай сільськогосподарських культур позивач складу та зберігає в 23/100 частини складу №1 літ «Е», а його надлишки власновиробленої сільськогосподарської продукції реалізовує на ринку.
Доходи отримані в результаті сільськогосподарської діяльності позивачем належним чином задекларовані у відповідних податкових органах шляхом подання щорічно податкових декларацій.
Вищезазначеними обставинами, а саме наявністю у приватній власності земельної ділянки, нерухомого майна відповідного сільськогосподарського цільового призначення, сільськогосподарського причіпного та навісного обладнання, доходу від продажу власновирощеної сільськогосподарської продукції та сплата податків від отриманого відповідного доходу, позивачем підтверджується, що він здійснює господарську діяльність та є фізичною особою сільськогосподарським товаровиробником.
Обставини того, що належні позивачу будівлі в частині, що відповідає його частці володіння цим нерухомим майно віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 та що належна йому частина нерухомого майна не здаються позивачем, як власником в оренду, лізинг, позичку.
Належні позивачу 14/100 частин об`єкту нерухомості, щодо яких контролюючим органом прийнято рішення про донарахування податкових зобов`язань, є будівлями віднесеними до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд ДК 018:2000 / НК 018:2023., а саме: 23/100 частин ангару літ. В - Для зберігання сільськогосподарського навісного обладнання та інвентарю; 23/100 частин складу № 1 літ. Е - Для зберігання зерна; Сторожку літ. И Для зберігання дрібного сільськогосподарського інвентарю.
Враховуючи те, що в документах, що підтверджують право власності позивача на вищезазначені об`єкти нерухомості, відсутні дані щодо віднесення будівель до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» або будь-якого іншого класу відповідно до ДК 018-2000, то наведені обставини щодо віднесення цих нежитлових будівель до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) підтверджується позивачем Експертним висновком АС3 №2428101 від 07 жовтня 2024 року наданим Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві», далі за текстом експертний висновок.
Норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000, проте такі дії платника могли б спростити процес податкового адміністрування податку на нерухомість.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача.
Відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень…»
Таким чином, наданим суду експертним висновком, позивач належним чином підтверджує, що використовує належну йому частку вищевказаного нерухомого майна за підтвердженим експертним висновком цільовим призначенням виключно для забезпечення власних потреб, як сільськогосподарського товаровиробника та отримання в результаті такої господарської діяльності прибутку від продажу власної сільськогосподарської продукції, що унеможливлює передачу цього майна в оренду, лізинг, позичку. Крім того, наявність таких обставин не лягла в основу донарахування відповідачем визначеного податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості в оскаржуваних податкових повідомленням рішеннях.
Положеннями ст. 21 ПК України визначені обов`язки посадових та службових осіб контролюючих органів, серед яких обов`язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Отже, органи податкової служби та їх посадові особи при прийнятті рішень зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України.
Указана обставина є окремою, самостійною і цілком достатньою підставою для визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішення.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 968,96 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 968,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник