Справа № 752/18669/24
Суддя: Машкевич К. В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/54/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Голосіївский районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевч К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і просить:

- визнати протиправними дії Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) та скасувати постанову серії 2КІ № від 21 серпня 2024 року;

- відшкодувати завдану їй майнову шкоду внаслідок евакуації автомобіля в сумі 1929, 40 грн;

- відшкодувати завдану їй моральну шкоду в розмірі 5 000. 00 грн.

Посилається в позові на те, що 21 серпня 2024 року інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів Департаменту територіального контролю м.Києва Скляруком І.С. було зафіксовано в режимі фотозйомки порушення транспортнм засобом Hyundai Santa Fe, д.н. НОМЕР_1 правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу ( п.15.9 ПДР) по вул. Великій Васильківській, 145/1, яке стояло на узбіччі, та було винесено постанову серії 2КІ № про накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн на підставі частини 3 статті 122 КУпАП.

Крім цього, автомобіль був евакуйований на штрафмайданчик по вул. Залізничне шосе, 9 в м.Києві та скадено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Зазначає, що автомобіль був припаркований на узбіччі, а не під естакадою.

Незаконні дії інпектора привели до матеріальних збитків та моральних страждань.

Так, вона запізнилася на зустріч, призначену на 18.00 через безпідставну евакуацію авто.

Дя повернення автомобіля вона змушена була сплатити штраф у розмірі 680, 00 грн та комісію 10%, посуги евакуатора в розмірі 1 270. 00 грн та 10% комісії, послуги штрафмайданчика - 144. 00 грн та 10% комісії, а всього 1 929. 40 грн, з яких комісія становить: 34.00 + 127.00 + 14.40.

Крім того, вичерпний перелік підстав для евакуації авто приведений у ст.265-4 КпАП.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу його місце розташування має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки(відеозапису).

Фотофіксація свідчить про те, що належний їй автомобіль не стояв під естакадою, як зазначено в постанові, а був розташований на узбіччі.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 04 вересня 2024 року та відповідно до ст. 31 КАС України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162 КАС України відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

28 березня 2025 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законною, а інспектор з паркування діяв у межах закону.

Відповідно до ДБН В.2.3.-22:2009» Мости та труби. Основні вимоги проектування» естакада- багатопрольотна споруда, що зводиться замість насипу або для використання підестакадного простору для різних цілей.

Відповідно до розділу 3 національного класифікатора НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 ркоу №3573 «Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000» інженерні споруди - усі споруди, що не належать до будівель, у тому числі лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури та споруди на них.

Поняття естакади та зупинки надано в п. 1.10 ПДР.

Відповідно до п.п.»в» пункту 15.9 Правил зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Частина 3 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною 3 статті 265-4 КУпАП.

Порядок тимчасового затримання інспектором з паркування транспортного засобу врегульованоп.2 Порядку тимчасового затримання інспектором з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Мінінстрів України №990 від 14 листопада 2018 року.

З матерівалів фото фіксації видно, що автомобіль позивачки розміщений впритул до однієї з колон, що підтримують частину естакади, призначеної для руху транспортних засобів.

Зазначені елемени є складовими одного цілого- естакади як інженерної споруди, що є порушенням пп`в» пункту 15.9 ПДР.

З урахуванням цього, просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що 21 серпня 2024 року Інпектором з паркування другого відділу контрою за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого огану Київської міскої ради ( Київської міської державної адміністрації) Скляруком І.С. винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення в вигляді штрафу в розмірі 680, 00 грн за частиною 3 статті 122 КУпАП в справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), серії 2КІ № , за порушення пункту 15.9 «в» ПДР.

Відповідно до даної постанови транспортний засіб Hyundai Santa Fe, д.н. НОМЕР_1 , 21 серпня 2024 року о 16год. 46 хв. зупинено на (під) естакадою за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 145/1, що є порушенням пункту 15.9 «в» ПДР та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП.

Відповідно до пункту 15.9 Правил дорожнього руху зупинка на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях забороняється.

Частиною 3 статті122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно примітки до цієї статті, суб`єктом правопорушення у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Зі змісту даної норми закону вбачається, що нею встановлено відповідальність за порушення правил стоянки та за порушення правил стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини 3 статті 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, в тому числі, в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях.

З долученого позивачем фотододатку Київ Цифровий, а також долучених до відзиву фото, вбачається, що транспортний засіб Hyundai Santa Fe, д.н. НОМЕР_1 21 серпня 2024 року о 16:46:39 розташований на узбіччі біля мосту, а не під мостом.

( а.с. 6; 10 - 12 )

Долучені до позову та відзиву фото свідчать про те, що транспортний засіб не було зупинено на (під) мостом, як про це зазначено в постанові, а тому відсутні підстави для висн овку про порушення позивачем пункту 15.9 «в» ПДР.

Будь-яких інших доказів зупинки транспортного засобу з порушенням пункту 15.9 «в» ПДР матеріали справи не містять, таких доказів відповідачем не надано, що свідчить про недоведеність відповідачем факту порушення позивачем пункту 15.9 «в» ПДР.

Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статті 251 КУпАП.

Обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ відповідно до частини 2 статті 77 КАС України покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року в справі № 560/751/17, яка, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, яка має враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З урахуванням приведеного вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відпровівдальності.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій інспектора з паркування суд виходить з наступного.

Відповідно до cтатті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

В свою чергу, частиною 3 даної статті визначено, що якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Згідно із статтею 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Суд вище прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в зв`язку з недоведеністю порушення вимог пункту 15.9 «в» ПДР .

За таких обставин, суд вважає, що у інспектора були відсутні підстави для для затримання та доставки транспортного засобу на спеціальний майданчик.

В той же час, відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тобто, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд не може прийняти рішення про визнання дій інспектора протиправними.

З урахуванням цього, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1 929, 40 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 грн.

Загальні положення про відшкодування шкоди врегульовано Главою 82 ЦК України.

З квитанції № 487318113 від 21 серпня 2024 року вбачається, що позивачем сплачено 340, 00 грн штрафу, одержувач: ГУК у м.Київ/21081100; 1 270, 00 грн на користь ТОВ`Експедиція 777», призначення платежу: «Евакуація; НОМЕР_1 », а також 144,00 грн на користь ГУНП у м. Києві, призначення платежу: «за збереження ТЗ НОМЕР_1 на спец. майданчику за 1 добу».

За кожен із трьох платежів було утримано комісію у розмірі: 34,00 грн, 127,00 грн. та 14,40 грн відповідно.

(а.с. 9 )

За змістом позову матеріальна шкода складається із сплаченого штрафу в розмірі 680, 00 грн, послуги евакуатора в розмірі 1 270. 00 грн, послуги штрафмайданчика - 144. 00 грн, та пл. 10% комісії з кожної суми, а всього 1 929, 40 грн ( 340, 00 грн + 34 грн; 1270, 00 грн + 127. 00 грн; 144, 00 грн + 14. 40 грн).

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати від 08 серпня 2023 року в справі №910/5880/21, вирішуючи питання про те, чи є сплата штрафу позивачем матеріальною шкодою (збитками) у розумінні положень ЦК України, слід виходити з того, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження.

Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписів ЦК України про відшкодування шкоди.

На ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України.

Вказане узгоджується і з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, а також від 5 лютого 2020 року у справі № 910/15295/18.

Таким чином, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого нею штрафу, як матеріальної шкоди, а також моральної шкоди, відсутні, а тому і відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частити 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, в разі завдання такої шкоди обов`язок по її відшкодуванню несе держава, а не орган державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року в справі №826/12003/16, аналіз статей 1173, 1174 ЦК України свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Відповідно до квитанції № 487318113 від 21 серпня 2024 року позивачем сплачено 1 270, 00 грн на користь ТОВ`Експедиція 777», призначення платежу: «Евакуація; НОМЕР_1 », а також 144,00 грн на користь ГУНП у м. Києві призначення платежу: «за збереження ТЗ НОМЕР_1 на спец. майданчику за 1 добу».

Вказаною квитанцією підтверджується факт завдання позивачу матеріальної шкоди у розмірі 1 414,00 грн.

Суд вище прийшов до висновку, що у інспектора з паркування були відсутні підстави для затримання та поміщення транспортного засобу на спеціальний майданчик.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин.

При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в цій частині та стягнення завданої їй матеріальної шкоди в розмірі 1 414, 00 грн з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Суд при цьому не знаходить підстав для стягнення з відповідача сплаченої позивачем комісії в розмірі 175,40 грн., оскільки комісія була утримана за користування позивачем сервісом iPay.ua, а не у зв`язку із протиправними діями посадової особи відповідача.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 605, 60 грн частині вимог про визнання дій протиправними та скасування постанови.

В частині вимог майнового характеру судовий збір у порядку виконання вимог частини 3 статті 6 Закону України « Про судовий зібр» сплачено не було.

Законом України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 3028,00 грн.

Законом України « Про судовий збір» встановлено, що за подання фізичною особою адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У 2024 році ця сума становила 1 211, 20 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог у частині позову майнового характеру 887. 65 гр. судового збору.

Керуючись статтями 7, ч. 3 ст. 122, 251, 268, 283-284 КУпАП, статтями 15,16, 1166, 1173, 1174, 1212 ЦК України, статтями 2, 8, 9, 72-78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову, складену інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів Управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Скляруком І.С. серії 2КІ № від 21 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 122 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 1 414, 00 грн. матеріальної шкоди та 605, 60 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 887. 65 грн судового збору на користь держави.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) адреса: м.Київ вул. Чикаленка, 34Б, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 16 червня 2025 року.

Суддя К.В.Машкевич