Справа № 140/34936/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/34936/23 пров. № А/857/28588/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дзіся Андрія Романовича на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі №140/34936/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій (головуючий суддя першої інстанції Мачульський В.В., час ухвалення у порядку письмового провадження, місце ухвалення м. Луцьк),-

В С Т АН О В И В:

18.10.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2024.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року У задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального процесуального права і підлягає скасуванню.

Апелянт покликається на те, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, тому на нього розповсюджується дія ст. 56 Закону № 796-ХІІ. Отже, перерахунок пенсії позивача повинен здійснюватися за кожен повний рік стажу роботи понад установлений мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік. Зазначає, що редакція Закону України, яку застосував суд у резолютивній частині рішення, та яка набрала чинності 11.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148, передбачала, що згідно з пунктом 3 частини 2 розділу І якого частину другу статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доповнено словами і цифрами: у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак, вказана редакція Закону чинна до 01.10.2017 - передбачала перерахунок пенсії без застосування ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (двоскладової формули при її обчисленні), як просив позивач. Статтею 55 Закону № 796-ХІІ передбачено право осіб, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, на надання пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, а за змістом частини 3 цієї ж статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ГУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

В свою чергу, частиною 2 ст. 27 Закону № 1058-ГУ встановлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. Отже, зазначена правова норма надає особі, яка звертається за призначенням пенсії обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, зокрема, ті, які встановлені загальним Законом № 1058-ГУ або ж спеціальним Законом № 796-ХІІ. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 27.03.2024 у справі №580/1367/21.

Більше того, постановою Верховного Суду від 25.06.2024 справу №300/3435/21 за аналогічним предметом спору розглянуто справу та зазначено, що до осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону №796-ХІІ її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону №796- ХІІ за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, вказана норма повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи). Розповсюдження на таких осіб нових правил виплати надбавки за понаднормовий стаж в залежності від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-ІУ, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом № 2148-УІІІ, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.

Апелянт вказує, що судовий контроль є одним з найефективніших способів забезпечення виконання судових рішень, оскільки є гарантією дотримання закону та прав інших суб`єктів; дозволяє мінімізувати можливість зловживань; стимулює зобов`язану особу виконувати судові рішення добровільно та без застосування до неї відповідних санкцій; передбачає можливість застосування додаткових заходів для виявлення реальних перешкод у виконанні судового рішення, зокрема шляхом реагування на це окремими судовими рішеннями; сприяє підвищенню рівня довіри суспільства до судової системи.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та встановити судовий контроль за виконанням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.10.2023 у справі №140/34936/23 з поданням Відповідачем звіту.

Відповідач правом подання відзиву не скористався.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.01.2024, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2024 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року в адміністративній справі №140/34936/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - скасовано та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 із збільшенням пенсії на однин відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, відповідно до частини 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 11.08.2023 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії в частині доплати за понаднормовий стаж, відповідно до частини 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, починаючи з 11.08.2023 року, з урахуванням проведених виплат. Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області () на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 1288,32 грн за подання апеляційної скарги.

18.10.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2024.

Суд першої інстанції в задоволенні заяви відмовив з тих підстав, що матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», внаслідок уникнення виконання рішення в примусовому порядку. Крім того, доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для його виконання, матеріали справи також не містять.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції вірними з огляду на наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як уже зазначалось вище, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2024 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року в адміністративній справі №140/34936/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - скасовано та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволено.

З матеріалів справи слідує, що позивач заяву у порядку ст. 382 КАС України подав до суду 18.10.2024р.

Також позивачем подана копія листа відповідача № 0300-0305-8/59196 від 07.10.2024 щодо виконання постанови суду, із змісту якої зокрема слідує, що при проведенні перерахунку пенсії на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2024 у справі № 140/34936/23 розмір пенсії ОСОБА_1 зменшується. Додатково повідомляється, що з метою врегулювання питання виконання постанови ОСОБА_1 надіслано лист.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідного до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає виконанню на підставі виконавчого листа в порядку, встановленому Законом №1404-VIII.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Суд першої інстанції вірно встановив, що представником позивача не надано суду доказів звернення вказаного рішення до примусового виконання, що, на думку суду, свідчить про передчасність такого звернення до суду із даною заявою, оскільки позивачем не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, водночас з урахуванням обставин надіслання листа позивачу щодо врегулювання питання виконання постанови у зв`язку із зменшенням розміру пенсії при перерахунку.

Апеляційний суд зауважує, що рішення у справі ухвалено 20.09.2024 р., а із заявою у порядку ст. 382 КАС України представник позивача звернувся 18.10.2024 р.

Також матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», внаслідок уникнення виконання рішення в примусовому порядку.

Крім того, доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для його виконання, матеріали справи також не містять.

Таким чином з урахуванням наведених вище обставин справи, суд першої інстанції вірно висновував про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає зазначені в апеляційній скарзі доводи позивача безпідставними, а висновки суду першої обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали відсутні.

Водночас апеляційний суд зазначає, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025 р. заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №140/34936/2 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подати до Волинського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2024 у справі №140/34936/23, протягом двадцяти календарних днів з дня отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області цієї ухвали суду.

Встановлення судового контролю і цій справі, було здійснено з урахуванням внесених змін ( в редакції Закону № 4094-IX від 21.11.2024) до ст. 382 КАС України, відповідно до частини четвертої якої, відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дзіся Андрія Романовича залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі №140/34936/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін