Справа № 440/3589/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 р. Справа № 440/3589/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 суддя О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/3589/18

за позовом ОСОБА_1

до Міського голови міста Кременчука Малецького Віталія Олексійовича , Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області , Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області , Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №440/3589/18. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що у позовній заяві позивачка заявляла суму 11452 грн за всі комунальні платежі, проте компетентними органам не здійснено відповідний перерахунок у заявленій позивачкою сумі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просила виправити описку в ухвалі Полтавського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025 на виконання Другого апеляційного адміністративного суду встановлених ухвалах 24.05.2019 за періоди з 01.11.2013 по 30.04.2014 - 649,32 грн., з 01.10.2014 по 30.04.2014 - 1431,20 грн., з 01.10.2015 по 30.04.2016 - 3628,67 грн., з 10.10.2016 по 30.04.2017 - 3484,45 грн., з 01.10.2017 по 30.04.2018 - 2258,71 замість з 01.11.2013 по 30.04.2014 у розмірі 0,00 грн, з 01.10.2014 по 30.04.2014 у розмірі 767,11 грн, з 01.10.2015 по 30.04.2016 у розмірі 1135,05 грн, з 10.10.2016 по 30.04.2017 = 2387,42 грн, з 01.10.2017 по 30.04.2018 у розмірі 1982,12 грн та скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 та постановити нову постанову, якою задовольнити заяву про встановлення судового контролю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує, що суд першої інстанції самовільно зменшив суму донарахованої субсидії вже визначеної Другим апеляційним адміністративним судом в ухвалах від 12.11.2018 та від 24.05.2019 у загальній сумі 11452 грн.

Просить звернути увагу, що зі змісту виконавчого листа, відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг було здійснено частково, а саме -у розмірі 6271 грн. 70 коп., а не загальною сумою 11452 грн. і тільки лише за послугу централізованого опалення, що, в свою чергу, не відповідає змісту резолютивної частини постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019.

Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні позивачка підтримала доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа №440/3589/18 за позовом ОСОБА_1 до Міського голови м. Кременчука Полтавської області Малецького Віталія Олексійовича, управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 у справі №440/3589/18 скасовано.

Визнано протиправними та скасовано розпорядження: першого заступника міського голови Кременчуцької міської ради Калашніка В.В. №107-Р "Про закінчення опалювального періоду 2013-2014 років в м. Кременчуці" від 10.04.2014 р., № 108-Р "Про внесення змін до розпорядження міського голови від 10.04.2014 р. № 107-Р" від 10.04.2014 р.; Секретаря міської Кременчуцької міської ради Івко В.М. № 296-Р "Про початок опалювального періоду 2014-2015 років" від 15.10.2014 р., № 99-Р "Про закінчення опалювального періоду 2014-2015 років в м. Кременчуці" від 10.04.2015 р., № 283-Р "Про початок опалювального періоду 2015-2016 років для житлових будинків, квартир з індивідуальним газовим опаленням та інших споживачів" від 09.10.2015 р., № 307-Р "Про внесення змін до розпорядження міського голови від 09.10.2015 р. № 283-Р" від 28.10.2015 р.; Міського голови Кременчуцької міської ради Малецького В.О. від 07.04.2016 р. № 129-Р "Про закінчення опалювального періоду 2015-2016 років в м. Кременчуці", № 323-Р "Про початок опалювального періоду 2016-2017 років для житлових будинків та інших споживачів з центральним опаленням", від 31.03.2017 р. від 11.10.2016 р., № 307-Р "Про початок опалювального періоду 2017-2018 років для житлових будинків та інших споживачів з централізованим опаленням" від 18.10.2017 р., № 110-Р "Про закінчення опалювального періоду 2017-2018 року в м. Кременчуці" від 06.04.2018 р.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області із здійснення перерахунку призначеної ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у бік зменшення за період: з 01.11.2013 по 30.04.2014, з 01.10.2014 по 30.04.2014, з 01.10.2015 по 30.04.2016, з 01.10.2016 по 30.04.2017, з 01.10.2017 по 30.04.2018.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області здійснити нарахування ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період: з 01.11.2013 по 30.04.2014, з 01.10.2014 по 30.04.2014, з 01.10.2015 по 30.04.2016, з 01.10.2016 по 30.04.2017, з 01.10.2017 по 30.04.2018

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2020 виправлено описку в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 по справі № 440/3589/18, зазначено по тексту постанови та в четвертому, п`ятому абзацах резолютивної частини постанови період "з 01.10.2014 по 30.04.2015", замість "з 01.10.2014 по 30.04.2014", а також зазначено по тексту постанови назву суду першої інстанції "Полтавського окружного адміністративного суду" замість "Сумського окружного адміністративного суду".

19.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про виправлення описки у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019, в якій просила: зобов`язати Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області здійснити нарахування ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період: з 01.11.2013 по 30.04.2014 - 649,32 грн., з 01.10.2014 по 30.04.2015 - 1431,20 грн., з 01.10.2015 по 30.04.2016 - 3628,67 грн., з 01.10.2016 по 30.04.2017 - 3484,45 грн., з 01.10.2017 по 30.04.2018 - 2258,71 грн. та вказати загальну суму в розмірі 11452 грн.; вказати на 1, 2 сторінках рішення суду загальну суму 11452 грн.; вказати в постанові пенсійний рахунок позивачки № НОМЕР_1 ; виключити з резолютивної частини постанови "В іншій частині позовних вимог відмовити".

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

09.04.2020 ОСОБА_1 повторно подала до суду заяву про виправлення описки в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019, в якій просила: виправити описку в абзаці 3 на сторінці 2 постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019, в якому зазначена постанова Сумського окружного адміністративного суду від 30.11.2018, якої не існує; виключити слово "частково" в рішенні від 24.05.2019; читати "апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити"; виключити з резолютивної частини постанови "В іншій частині позовних вимог відмовити", оскільки часткове задоволення позовних вимог заважає виконати рішення суду .

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2020 вказану заяву ОСОБА_1 задоволено частково, виправлено описку в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 по справі № 440/3589/18, а саме: виключено з тесту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 по справі № 440/3589/18 дату рішення суду першої інстанції "від 30.11.2018", в задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 по справі № 440/3589/18 - відмовлено.

06.07.2020 ОСОБА_1 втретє подала до суду заяву про виправлення описки в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019, в якій, з урахуванням уточнення (заяви від 06.07.2020 та від 13.07.2020), просила: виправити описку в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019, та прописати в резолютивній частині суму несплаченої субсидії за кожен рік, зазначений в позовній заяві, оскільки це перешкоджає виконанню рішення та виправити описку в виконавчому листі № 440/3589/18 виданому 04.10.2019 Полтавським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки.

Постановою Верховного Суду від 26.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі № 440/3589/18 залишити без змін.

27.02.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №440/3589/18.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання боржника подати звіт про його виконання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі ОСОБА_2 проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист. Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

19.12.2024 набув чинності Закон України від 21.11.2024 №4094-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень", пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого передбачено, що справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Статтею 381-1 КАС України у редакції Закону №4094-IX передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою застосування судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Звертаючись до суду з позовом у справі, що розглядається, ОСОБА_1 пов`язувала порушення своїх прав у спірних відносинах з протиправністю дій управління соцзахисту населення щодо проведення перерахунку розміру призначеної їй субсидії для оплати послуг з централізованого опалення на підставі розпоряджень міського голови про початок та закінчення опалювального сезону.

Наявність відповідних порушень позивачка мотивувала доводами про те, що особою, відповідальною за ухвалення рішення про початок та завершення опалювального сезону, є Виконком, а не міський голова. З цим ОСОБА_1 пов`язувала протиправність розпоряджень міського голови про початок та закінчення опалювального сезону 2013 - 2018 років.

На переконання позивачки, за відсутності рішень виконавчого комітету про визначення початку та закінчення опалювального періоду у м. Кременчуці Полтавської області в управління соцзахисту населення були відсутні підстави для проведення перерахунку розміру наданої ОСОБА_1 субсидії для оплати послуг з централізованого опалення. При цьому позивачка переконувала, що проведення відповідного перерахунку призвело до неотримання нею субсидії у жовтні та квітні 2013-2018 років, у зв`язку з чим наполягала на зобов`язанні Управління провести нарахування та доплату субсидії у зазначеному розмірі.

Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 24.05.2019 зазначив, що позивачці у період з 2013 по 2018 роки призначалася та розраховувалася субсидія на неопалювальний сезон - з 1 травня по 30 вересня; на опалювальний сезон - з 1 жовтня по 30 квітня, тоді як нарахування субсидії на оплату послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) на підставі розпоряджень Кременчуцького міського голови проводилось не за шість місяців (з 1 жовтня по 30 квітня), а за період, зазначений у згаданих розпорядженнях як дати початку та завершення опалювального сезону у м. Кременчуці Полтавської області.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачка мала право на призначення субсидії на весь опалювальний період, а саме до 30 квітня відповідного року, в зв`язку з чим належним способом захисту її прав є визнання протиправними дій управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області із здійснення перерахунку призначеної позивачці субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послугу бік зменшення за період: з 01.11.2013 по 30.04.2014, з 01.10.2014 по 30.04.2014, з 01.10.2015 по 30.04.2016, з 01.10.2016 по 30.04.2017, з 01.10.2017 по 30.04.2018 та зобов`язання управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області здійснити нарахування призначеної позивачці субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та доплатити за вказаний період.

Тобто, суд апеляційної інстанції зобов`язав УПСЗН здійснити перерахунок та нарахування позивачці субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у бік зменшення, суми яких визначив відповідач при здійсненні перерахунку та з урахуванням висновків суду про скасування рішень щодо початку та закінчення опалювального сезону.

Отже спору в частині визначення розміру субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг не існувало.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 боржник (Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області), керуючись Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848, ухвалив рішення від 20.06.2019 №630 (справа №15466), яким провів нарахування коштів субсидії ОСОБА_1 для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг; сума доплати за період з 01.11.2013 по 30.04.2014 склала 0,00 грн, з 01.10.2014 по 30.04.2015 - 767,11 грн, з 01.10.2015 по 30.04.2016 - 1135,05 грн, з 01.10.2016 по 30.04.2017 - 2387,42 грн, з 01.10.2017 по 30.04.2018 - 1982,12 грн /т. 3, а.с. 197/.

Інформація про суми донарахованої ОСОБА_1 житлової субсидії на послугу централізованого опалення управлінням подано до КП "Теплоенерго" для зарахування на особовий рахунок позивачки /т. 3, а.с. 198/.

За особовим рахунком ОСОБА_1 (№ НОМЕР_2 ) у липні 2019 року відображена інформація про донарахування коштів у розмірі 6271,70 грн, що відображені як переплата за надані послуги з централізованого опалення /т. 3, а.с. 199/.

Факт відображення переплати у розмірі 6271,70 грн за особовим рахунком ОСОБА_1 станом на жовтень 2019 року підтверджений наданою позивачкою копією розрахунку-квитанції на оплату комунальних послуг №01 /т. 3, а.с. 175/, що долучена нею до заяви про встановлення судового контролю.

В даному випадку, позивач у спосіб подачі заяви про встановлення судового контролю фактично просить змінити резолютивну частини постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 у справі №440/3589/18, шляхом доповнення сумою субсидії, яка підлягає нарахуванню ОСОБА_1 , що не може бути підставою для встановлення судового контролю в розумінні статті 382 КАС України.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції зменшив визначену Другим апеляційним адміністративним судом суму субсидії, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Другим апеляційним адміністративним судом не розраховувалась та не встановлювалась сума субсидії.

Стосовно доводів позивачки про неотримання нею коштів, донарахованих на виконання судового рішення у справі №440/3589/18, колегія суддів враховує, що до 01.02.2019 виплата субсидії проводилась громадянам за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам шляхом перерахування коштів на рахунки виконавців комунальних послуг.

А оскільки предметом спору у справі №440/3589/18 було донарахування житлової субсидії за 2013-2018 роки, то кошти у розмірі 6271,70 грн спрямовані боржником до КП "Теплоенерго" шляхом зарахування на особовий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 .

Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 24.05.2019 у справі №440/3589/18 не проводив розрахунок доплати ОСОБА_1 за спірний період.

Окрім того, суд враховує, що у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №60379871, закінчене 22.11.2019 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Позивачка постанову державного виконавця від 22.11.2019 про закінчення виконавчого провадження №60379871 у визначеному законом порядку не оскаржила.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання боржника подати звіт про його виконання.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведені положення процесуального законодавства та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу у справі слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 по справі № 440/3589/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 13.06.25.