Справа № 712/5655/25
Суддя: Борєйко О. М.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Чорнуцької І.Ю.

представника позивача Петренко В.О.

представника відповідача Трохименко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 17 квітня 2025 року ОСОБА_1 керував автомобілем марки «TOYOTA» модель «CAMRY», номерний знак НОМЕР_1 під час комендантської години, при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4518814 від 17 квітня 2025 року, позивача позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Факт вчинення адміністративного правопорушення позивач не заперечує, проте вважає, що діяв в умовах крайньої необхідності, оскільки повинен був допомогти близькій знайомій, яка є тяжко хворою, та підвезти її до потяг, що відправлявся 17 квітня 2025 року зі станції ім. Шевченка в м. Сміла о 3 год. 55 хв., про що повідомив працівникам поліції під час розгляду справи.

Не погоджуючись з оскарженою постановою, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 травня 2025 року, за клопотанням позивача, замінено у справі неналежного відповідача - Управління патрульної поліції в Черкаській області на належного позивача - Департамент патрульної поліції.

Відповідачем надано відзив на адміністративну позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

В обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог зазначає, що 17 квітня 2025 року близько 03 години 29 хвилин поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Черкаській області ДПП рядовий поліції Гончарук Максим Олександрович ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку, здійснював патрулювання на службовому автомобілі та виконував службові обов`язки відповідно до повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію».

Зупинивши автомобіль марки «TOYOTA» модель «CAMRY», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, поліцейським було встановлено, що позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування.

Поліцейський зупинив вказаний транспортний засіб в зв`язку з порушенням позивачем наказу начальника Черкаської обласної ОВА про запровадження на території Черкаської області комендантської години в період часу з 24:00 год. до 04:00 год., протягом якого забороняється перебування людей на вулицях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.

Надалі, поліцейський згідно п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР України оголосив законні вимоги щодо пред`явлення позивачем посвідчення водія.

Під час перевірки документів поліцейським було встановлено, що позивач позбавлений права керування транспортами засобами постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2022 року по справі №712/13217/21, тобто останні порушив вимоги ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» та п. 2.1а Правил дорожнього руху України.

Надалі поліцейський, у відповідності до вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням положень ст. 280 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив позивачеві його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Розглянувши справу, поліцейський у відповідності до положень ст. 258 КУпАП, з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП та врахуванням ч. 2 ст. 33, ч.2 ст. 36, ст. 251, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ЕНА №4518814 за ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 гривень.

Надалі поліцейський, згідно ст. 285 КУпАП ознайомив позивача із змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Також, позивачеві було роз`яснено зміст ст. ст. 307, 308 КУпАП, щодо порядку виконання постанови та ст. 289 КУпАП, щодо порядку оскарження і постанови.

Під час розгляду справи позивач зазначав, що діє в стані крайньої необхідності. Проте, під час розгляду справи позивач на надав жодних доказів на підтвердження вказаних доводів.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю з підстав, викладених у відзиву на позовну заяву. Зазначила, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, зафіксований відеореєстратором та на нагрудною камерою поліцейського; до відзиву відповідачем надано відеозаписи з відеореєстратора та бодікамери поліцейського №472907.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, відеозаписи з відеореєстратора та бодікамери поліцейського №472907, інші надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, суд приходить до наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, поліція, відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

17 квітня 2025 року поліцейський 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Черкаській області Гончарук М.О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4518814, якою на позивача накладений штраф в розмірі 20 400 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що 17 квітня 2025 року о 03 годині 29 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA» модель «CAMRY», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Смілянська, 118 в м. Черкаси, при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2022 року, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" та п.2.1 ПДР України.

Спірні правовідносини регулюються главою 1 «Загальні положення» та главою 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР України), а також главою 10 «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку» підрозділу ІІ «Особлива частина» розділу ІІ «Адміністративне правопорушення і адміністративна відповідальність» КУпАП.

Відповідно до пп. «а» п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.4 ст.291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Згідно з ч.2 ст.317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Відповідно до ч.1 ст.298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2022 року у справі № 712/13217/21, яка 01 березня 2022 року набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років.

Відповідно до ст. 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач не заперечує факт наявності вказаних у оскаржуваній постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності обставин (тобто, керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування, крім того, в період дії «комендантської години»), однак стверджує про відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки , на думку останнього, діяв у стані крайньої необхідності, що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення.

В судовому засіданні було досліджено відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських: «clip-1» та «clip_2» та відео з відеореєстратора службового автомобіля «clip-0», якими підтверджується факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечувала факту позбавлення позивача права керування транспортним засобом та керування останнього автомобілем в період дії «комендантської години». Наполягала, що позивач керував транспортним засобом у стані крайньої необхідності. Доказів на підтвердження вказаних доводів суду не екала.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 грудня 2018 року у справі №К/9901/15521/18 зазначив, що за змістом статей 10 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинене у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Таким чином, судам, для вирішення питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, необхідно встановити чи були вчинені дії, які відповідачем кваліфіковано як адміністративне правопорушення, вчинені особою у стані крайньої необхідності.

Відповідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Існування стану крайньої необхідності в своїй позовній позивач обґрунтовує необхідністю надання допомоги знайомій потрапити на потяг, що відправлявся в період дії комендантської години.

Разом з тим, позивачем суду не надано і матеріали справи не містять доказів, що останній був змушений вчинити адміністративне правопорушення в умовах крайньої необхідності. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що його знайома не мала іншої можливості дістатися до станції ім. Шевченка в м. Сміла до початку комендантської години і зачекати на прибуття потягу,який відправлявся о 03 год. 55 хв.; згідно матеріалів справи, квиток на потяг був придбаний за три дні до дати відправлення потягу, а тому особа мала можливість прати квиток на інший потяг або спланувати поїздку таким чином, щоб самій не порушувати наказу начальника Черкаської ОВА про запровадження на території Черкаської області комендантської години в період часу з 24:00 год. до 04:00 год., протягом якого забороняється перебування людей на вулицях без спеціально виданих перепусток і посвідчень, а також не змушувати інших осіб до порушення вказаного наказу та умисного вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Обставини, на які посилається позивач в своїй позовній заяві, є, на думку останнього, поважними причинами вчинення ним адміністративного правопорушення, і не можуть вважатись доказами наявності стану крайньої необхідності, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тобто, позивачем не доведено, що вчиняючи адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, він діяв у мовах крайньої необхідності та був позбавлений можливості діяти в інший спосіб, ніж керувати в період дії «комендантської години» транспортним засобом, будучи позбавленим права керування судовим рішенням.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на це суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4518814 від 17 квітня 2025 року, а також закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Тому у задоволенні позову належить відмовити.

Враховуючи викладене, відповідачем доведено належними достатніми допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, згідно ст.ст. 8, 9, 62 Конституції України та керуючись ст.ст. 9, 126, 222, 251, 252, 268, 280 КУпАП, ст.ст. 77, 80, 90, 139, 205, 229, 242, 246, 255, 286 КАС України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4518814 від 17 квітня 2025 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13 червня 2025 року.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108646.

Суддя О.М. Борєйко