Справа № 380/18997/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/18997/21 пров. № А/857/3232/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (головуючий суддя: Кондратюк Ю.С., місце ухвалення - м. Львів) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Пласт» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Пласт», 04.11.2021 звернулося до суду з адміністративним позовом в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 03.09.2010 № 370 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 4362 від 07.09.2007.

Обґрунтовує позов тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Пласт» було власником спеціального дозволу на користування надрами № 4362 від 07.09.2007 на видобування корисних копалин (промислова розробка родовищ) родовища піску - Лозинське 1, що знаходиться у Львівській області, Яворівському районі, м. Яворів, 1,0 км на північний захід від с. Лозино, з терміном дії спеціального дозволу до 07.09.2027 на 20 (двадцять) років. Відповідно до наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 03.09.2010 № 370 (далі Наказ № 370) в п. 3 передбачено анулювати спеціальні дозволи на користування надрами згідно з переліком, наведеним у Додатку 3. Відповідно до Додатку 3 до наказу Мінприроди від 03.09.2010 № 370 (Витяг з переліку спеціальних дозволів на користування надрами, як підлягають анулюванню) за № 5 зазначено про анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 4362 від 07.09.2007, причина анулювання суб`єкт господарської діяльності протягом двох років з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою надр без поважної причини.

Про існування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 03.09.2010 № 370 позивачу стало відомо лише у 2021 році, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 адміністративний позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2022 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 13.09.2023 скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2022, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2023 апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.08.2024 скасовано Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2023, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Пласт» було власником спеціального дозволу на користування надрами від 07.09.2007 № 4362 з метою видобування будівельних пісків в якості сировини для будівельних робіт, для кладочних і штукатурних розчинів, а також дрібної фракції до бетонів. Однак, як вбачається із наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 03-09-2010 № 370, суб`єкт господарської діяльності протягом двох років з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою надр без поважної причини, чим порушив законодавства на умови користування надрами.

Позивач, 10.04.2025 подав письмові пояснення у яких просив відхилити апеляційну скаргу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Новий Пласт» є власником спеціального дозволу № 4362 на видобування корисних копалин (промислова розробка родовищ) родовища піску - Лозинське 1, що знаходиться у Львівській області, Яворівському районі, м. Яворів, 1,0 км на північний захід від с. Лозино, з терміном дії спеціального дозволу до 07.09.2027 на 20 (двадцять) років.

ТОВ «Новий Пласт» звернулось із запитом на інформацію № 14/06/21 до Держгеонадра, із проханням повідомити надрокористувача ТОВ «Новий Пласт» про стан дії спецдозволу № 4362 (Родовище Лозинське 1) станом на дату звернення в Держгеонадра.

Позивач, 25.06.2021 отримав лист № 9946/01/07-21 від 17.06.2021, із змісту якого видно, що відповідно до відомостей, що обліковуються Державним науково-виробничим підприємством Державний інформаційним геологічний фонд України станом на 17.06.2021 спецдозвіл № 4362, який надано ТОВ «Новий Пласт» строком дії 20 років з метою видобування пісків родовища Лозинське 1 у Львівській області, є анульований наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 03.09.2010.

Одночасно відповідач зазначив, що накази (з додатками) Держгеонадра щодо надання, переоформлення, внесення змін, продовження строку дії, зупинення, поновлення дії та анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, розміщені у підрозділі Накази Держгеонадр розділу Діяльність на офіційному веб-сайті www.geo.gov.ua.

Згодом на запит ТОВ «Новий Пласт» за вих. № 20/07/21-1 від 20.07.2021, відповідно до листа вих. № 12553/01/02-21 від 29.07.2021 Держгеонадра надала позивачу копію Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 03 вересня 2010 року № 370 в частині анулювання спецдозволу № 4362, який наданий ТОВ «Новий Пласт» з метою видобування піску Лозинського родовища Львівської області, а також копію листа Державної геологічної служби Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 22 вересня 2010 року № 27/09-1595.

Зі змісту копії наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 03.09.2010 № 370 (далі - наказ № 370) видно, що в пункті 3 передбачено анулювати спеціальні дозволи на користування надрами згідно з переліком, наведеним у Додатку 3.

Відповідно до Додатку 3 (Витяг з переліку спеціальних дозволів на користування надрами, як підлягають анулюванню) під № 5 зазначено про анулювання ТОВ «НОВИЙ ПЛАСТ» спецдозволу № 4362, причина анулювання - суб`єкт господарської діяльності протягом двох років з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою надр без поважної причини.

Вважаючи рішення відповідача (як правонаступника відповідного Міністерства) протиправним, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 03.09.2010 № 370 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 4362 від 07.09.2007, виданого позивачу, не відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям до такого роду рішень, тому таке рішення необхідно визнати протиправним та скасувати. Щодо строків звернення до суду з позовом, то такий позивачем не пропущений, оскільки доказами підтверджується те, що про анулювання спеціального дозволу товариство дізналось у 2021 році.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини урегульовані Кодексом України про надра, завданням якого є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян (стаття 2 Кодексу України про надра, далі у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 14 Кодексу України про надра, вони надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); задоволення інших потреб.

Статтею 15 Кодексу України про надра встановлено, що надра надаються у постійне або тимчасове користування.

Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до п`яти років) і довгостроковим (до двадцяти років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено.

Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше.

Відповідно до частини другої статті 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами у межах конкретних ділянок надаються спеціалізованим підприємствам, установам і організаціям, а також громадянам, які мають відповідну кваліфікацію, матеріально-технічні та економічні можливості для користування надрами. Надання спеціальних дозволів на користування надрами здійснюється після попереднього погодження з відповідною Радою народних депутатів питання про надання земельної ділянки для зазначених потреб, крім випадків, коли у наданні земельної ділянки немає потреби. У разі виконання окремих видів робіт, пов`язаних з користуванням надрами, особами, не зазначеними у спеціальному дозволі, відповідальність за виконання умов, передбачених спеціальними дозволами, несе суб`єкт, що отримав спеціальний дозвіл. Щодо окремих видів користування надрами чи окремих користувачів надр можуть встановлюватись певні обмеження, передбачені законодавством України.

Спеціальні дозволи на користування надрами надаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, як правило, на конкурсних засадах в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 19 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 24 Кодексу України про надра встановлено, що користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Новий Пласт» видано спеціальний дозвіл № 4362 від 07 вересня 2007 року на видобування корисних копалин (промислова розробка родовищ) родовища піску - Лозинське 1, що знаходиться у Львівській області, Яворівському районі, м. Яворів, 1,0 км на північний захід від с. Лозино, з терміном дії до 07 вересня 2027 року на 20 (двадцять) років.

Згідно з Наказом № 370 вказаний спецдозвіл № 4362 анульовано у зв`язку із тим, що суб`єкт господарської діяльності протягом двох років з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою надр без поважної причини.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Новий Пласт» зазначає, що анулювання спецдозволу з підстави, визначеної пунктом 6 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, у разі незгоди користувачів має відбуватися у судовому порядку. Оскільки орган, який надав надра у користування, прийнято рішення про анулювання спецдозволу без звернення до суду із відповідним позовом, Наказ № 370 слід визнати протиправним.

Згідно з частиною першою статті 26 Кодексу України про надра право користування надрами припиняється у разі:

1) якщо відпала потреба у користуванні надрами;

2) закінчення встановленого строку користування надрами;

3) припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування;

4) користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров`я населення;

5) використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр;

6) якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу - 180 календарних днів не приступив до користування надрами;

7) вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр.

Практика Верховного Суду щодо застосування зазначених норм Кодексу сформована, зокрема, у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 806/431/17, від 29 жовтня 2018 року у справі № 813/2454/14, від 19 березня 2019 року у справі № П/811/708/16, від 22 квітня 2019 року у справі № 1140/1925/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 814/1526/17, від 18 травня 2020 року у справі № 640/1440/19, від 13 липня 2021 року у справі № 120/3158/20-а, від 01 грудня 2022 року у справі № 640/21663/21, від 01 травня 2023 року у справі № 260/2928/21, від 18 березня 2024 року у справі № 260/1946/23 та від 28 травня 2024 року у справі № 480/8344/22.

Право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4,5,6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку.

Згідно з пунктом 25 Порядку № 596 дозвіл на користування надрами анулюється у разі: 1) відсутності потреби у подальшому користуванні надрами; 2) відмови надрокористувача від права користування; 3) ліквідації діяльності юридичної особи або смерті фізичної особи - підприємця, що є власниками дозволу; 4) встановлення обвинувальним вироком або рішенням суду факту подачі надрокористувачем підробних документів; 5) користування надрами із застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров`я людей; 6) використання надр не за призначенням; 7) визнання аукціону або конкурсу, за результатами якого був наданий дозвіл, недійсним; 8) неодноразового порушення надрокористувачем умов дозволу, угоди про умови користування ділянкою надр та законодавства про охорону навколишнього природного середовища та раціональне використання надр; 9) визнання дозволу недійсним у судовому порядку; 10) невжиття надрокористувачем заходів для усунення причин зупинення дії дозволу в установлені строки; 11) вилучення в установленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр; 12) припинення робіт, передбачених дозволом, більш як на два роки, а у разі, коли дозвіл надано на користування нафтогазоносними надрами, - більш як на 180 днів; 13) коли суб`єкт господарської діяльності протягом двох років, а щодо нафтогазоперспективних площ, родовищ нафти і газу - 180 календарних днів з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою надр без поважної причини.

Аналізуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, самостійно або у судовому порядку. У разі відсутності спору, орган, який надав надра у користування, має право у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3 та 7 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, самостійно припиняти право користування надрами, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, це право припиняється у судовому порядку.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 19 вересня 2011 року у справі 21-164а11, від 25 червня 2011 року у справі № 21-36а11, від 10 грудня 2013 року у справі № 21-450а13 та постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 802/4846/13-а, від 26 червня 2018 року у справі № 802/923/14-а, від 10 травня 2018 року у справі № 802/4846/13-а, від 30 жовтня 2018 року у справі № 818/3272/14, від 15 квітня 2020 року у справі № 806/1285/16.

За наявності передбачених законом підстав та згоди надрокористувача, право припинити користування надрами належить до компетенції органу, який надав надра у користування. Припинення права користування надрами та анулювання дозволу здійснюється шляхом прийняття таким органом відповідного наказу. При цьому у разі незгоди користувача з рішенням органу з анулюванням спеціального дозволу на користування надрами, тобто у разі наявності спору з цього приводу, передбачено судовий порядок вирішення питання припинення права користування надрами.

Таку позицію висловив у подібних правовідносинах Верховний Суд у постановах від 17 вересня 2020 року у справі № 813/2443/16 та від 14 липня 2021 року у справі № 240/6006/18.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення права користування надрами з підстави, визначеної пунктом 6 частини першої статті 26 Кодексу України про надра може бути здійснено двома способами: шляхом прийняття органом який надав надра у користування рішення у разі згоди користувачів або в судовому порядку у разі незгоди користувачів. Зазначена норма спрямована на захист інтересів надрокористувачів шляхом надання їм права, шляхом висловлення письмової незгоди, вимагати від уповноваженого органу судової, а не адміністративної процедури припинення права користування надрами. При цьому презюмується, що судовий порядок виступає додатковою гарантією ефективного захисту прав надрокористувача, оскільки він забезпечує більш формалізовану та детально регульовану процедуру розгляду питання щодо наявності обґрунтованих підстав для анулювання спеціального дозволу на користування надрами. Зазначене також передбачає можливість надрокористувача скористатися всіма правами, передбаченими законодавством, включаючи право на отримання об`єктивного та всебічного розгляду справи, і допомагає захистити його інтереси від неправомірних рішень чи дій з боку адміністративних органів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що ТОВ «Новий Пласт» не надавало згоду та не відмовлялося від користування надрами відповідно до спеціального дозволу № 4362 від 07.09.2007, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що перед прийняттям оскаржуваного наказу Міністерством охорони навколишнього природного середовища України було отримано згоду ТОВ «Новий Пласт» на припинення права користування надрами.

Також, відповідачем не наведено доказів звернення до ТОВ «Новий Пласт» з приводу отримання згоди на припинення спеціального дозволу № 4362 від 07.09.2007 з підстави, передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 26 Кодексу України про надра.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання анулювання спеціального дозволу № 4362 від 07.09.2007 могло бути здійснене виключно в судовому порядку. Приймаючи оскаржуваний наказ, у частині щодо анулювання спеціального дозволу № 4362 від 07.09.2007 без згоди позивача, відповідач фактично діяв у спосіб, що суперечить вимогам чинного на той момент законодавства, оскільки відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст. 26 Кодексу України про надра не було отримано згоду ТОВ «Новий Пласт» на анулювання такого дозволу та припинення користування надрами.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, як аргумент для задоволення апеляційної скарги, Держгеонадра вказує на те, що про порушення прав товариству було відомо ще у вересні 2010 року з листа Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 27/09-1595, який був направлений позивачу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми Кодексу сформована, зокрема, у постановах від 26 січня 2018 року у справі № 331/1154/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 438/769/13-а (2а/438/29/13), від 24 квітня 2018 року у справі № 357/18214/14-а, від 14 серпня 2018 року у справі № 344/9352/14-а, від 14 листопада 2018 року у справі № 703/220/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 813/2972/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 826/25944/15 та від 20 грудня 2018 року у справі № 221/2499/16-а.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема у постановах від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20, від 25 квітня 2024 року у справі № 380/2299/23, від 20 травня 2024 року у справі № 240/21531/23.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Наслідки пропуску строку звернення до суду визначені статтею 123 КАС України.

Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, за умови дотримання позивачем строку звернення до суду або визнання причин пропуску строку поважними суд може розглядати справу і вирішувати спір по суті.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 640/19192/18.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, на підтвердження обставин повідомлення товариства про прийняття наказу № 370, яким анульовано спецдозвіл № 4362, стверджує про наявність листа Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 22 вересня 2010 року за вих. № 27/09-1595 і на підтвердження надіслання останнього надає копію конверта за номером відправлення 278.

Відповідно до пункту 2 Правил № 270 одержувач - адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом; поштова адреса - адреса відправника та адресата, яка зазначена на поштовому відправленні, бланку поштового переказу у спеціально призначеному для цього місці. Зазначення на поштовій картці, листі, бандеролі, секограмі, дрібному пакеті, мішку "М", посилці, прямому контейнері, відправленні "EMS" поштової адреси і найменування відправника та адресата є ознакою поштового відправлення.

Згідно з вимогами пункту 42, 44-46 Правил № 270 на поштовому відправленні, поштовому переказі, зокрема, зазначається:

1) найменування адресата: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (у називному відмінку), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, а також посада, ім`я та прізвище адресата. На простих та рекомендованих поштових картках, листах і бандеролях (крім тих, що адресуються до запитання) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище адресата. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата зазначаються повністю;

2) поштова адреса в такій послідовності: найменування вулиці (проспекту, бульвару, провулку), номер будинку, квартири; найменування населеного пункту, району, області; поштовий індекс; країна призначення.

Пунктом 11 Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Згідно з пунктом 19 Правил № 270 внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Аналізуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції зауважує, що Правилами № 270 визначено окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю; з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 140/12235/21.

Пунктом 2 Правил № 270 визначено, що доказом вручення реєстрованого поштового відправлення, яке містить дані про одержувача та дату, коли такий лист був ним отриманий є повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно пункту 62 Правил у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зазначає, що для встановлення судом факту направлення, зокрема юридичній особі, поштового відправлення у встановленому законодавством порядку, суд першої інстанції дослідив такі обставини:

1) інформацію щодо листа Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 22.09.2010 за вих. № 27/09-1595 направленого конвертом за номером відправлення 27:

- вид поштового відправлення, яким було надіслано лист;

- наявність/відсутність опису вкладення листа (залежно від виду поштового відправлення);

- відповідність адреси одержувача, зазначеної у поштовому відправленні, місцезнаходженню юридичної особи;

- наявність у відповідача повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому, серед іншого, зазначено найменування та його поштова адреса, причини невручення поштового відправлення.

2) виконання позивачем у період з вересня 2010 року по листопад 2021 року вимог щодо користування надрами, встановлених законодавством України, а саме:

- про подану позивачем звітність щодо обліку корисних копалин та/або про виконання програми робіт з видобування корисних копалин на відповідний рік, що затверджується на вимогу угоди про умови користування надрами;

- про здійснення оплати за користування надрами;

3) інші обставини, що могли б свідчити про час початку перебігу строку на звернення до суду та які б підтверджували, коли саме позивач міг дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо надсилання відповідачем листа Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 22.09.2010 за вих. № 27/09-1595, направленого конвертом за номером відправлення 278, суд першої інстанції витребував та надав оцінку оригіналам поштового відправлення за номером 278, копії яких долучив до матеріалів справи: оригінал конверту Державної геологічної служби (лицьова сторона - з наліпкою «про закінчення терміну зберігання» та наліпкою штрих коду «Київ 113» «Р» « 278» та зазначенням адресата ТОВ «Новий пласт») (зворотна сторона - з наліпкою повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу ТОВ «Новий пласт»; оригінал листа Державної геологічної служби від 22.09.2010 № 27/09-1595 за підписом Першого заступника голови Л.М. Гончарук, про повідомлення ТОВ «Новий пласт» про винесення наказу Мінприроди від 03.09.2010 № 370 (а.с. 246-250, Т. 2).

Наданими доказами підтверджується, що позивач не отримав поштового відправлення за номером 278, оскільки це поштове відправлення із повідомленням про вручення повернулось відповідачу 27.10.2010 з причин «по закінченню терміну зберігання» та як наслідок не міг дізнатись про винесення оскаржуваного наказу за фактом надсилання відповідачем цього поштового відправлення.

Крім того, з дослідженої судом копії Журналу реєстрації вхідної документації ТОВ «Новий Пласт» за 2010 рік, за період з березня по грудень 2010 позивач не отримував листів від відповідача (а.с. 22 Т. 3).

Щодо виконання позивачем у період з вересня 2010 року по листопад 2021 року вимог щодо користування надрами, встановлених законодавством України, то суд першої інстанції витребував та дослідив: копії звітних балансів запасів корисних копалин за 2009-2020 роки (а.с. 202-213 Т. 2) та копії описів вкладення (а.с. 27, 28 Т. 3), які правомірно відхилив з підстав відсутності надсилання їх адресату. Оскільки, не долучено розрахункового документа та/або повідомлення про вручення відправлення, які можуть підтвердити факт надсилання звітних балансів запасів корисних копалин за 2009-2020 роки відповідачу, та у яких зазначається номер відправлення, за яким можна відстежити рух відправлення на сайті поштового оператора «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html.

Натомість, з відповіді на адвокатський запит до Державного науково-виробничого підприємства «Геоінформ України» від 05.09.2024 № 05/09/2024-1 вбачається, що відповідно до відомостей, що містяться в Державному балансі запасів корисних копалин, ТОВ «Новий Пласт» на виконання вимог щодо користування надрами згідно із спеціальним дозволом від 07.09.2007 № 4362 в період з початку 2010 року по кінець 2021 року було подано: на початку 2010 року звітність за формою 5-ГР з нульовим видобутком за 2009 рік та на початку 2011 року звітність за формою 5-ГР з нульовим видобутком за 2010 рік.

Отже, цією інформацією підтверджується факт необізнаності позивача з оскаржуваним наказом, оскільки на початку 2011 року позивач подавав звітність за формою 5-ГР з нульовим видобутком.

Щодо здійснення позивачем плати за користування надрами, то судом апеляційної інстанції встановлено, що така плата відсутня в силу ст. 28 Кодексу України про надра, ст. 262, п. 263.2.1 ст. 263 ПК України, оскільки така сплачується власником спеціального дозволу у залежності від обсягу видобутих корисних копалин, а в позивача був відсутній об`єкт оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

Щодо виконання позивачем Програми робіт з видобування корисних копалин на відповідний рік, що затверджується на вимогу Угоди про умови користування надрами, що могло б свідчити про час початку перебігу строку на звернення до суду та які б підтверджували, коли саме позивач міг дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Невід`ємною частиною спеціального дозволу на користування надрами від 07.09.2007 № 4362 на видобування піску Лозинського-1 родовища є Угода про умови користування надрами від 07.09.2007 (далі Угода). Додатком до Угоди є Програма робіт по введенню Лозинського-1 родовища будівельних пісків в експлуатацію (далі Програма робіт).

Відповідно до Акта перевірки правил користування надрами і дотриманням вимог спеціального дозволу про проведення розробки і вивчення родовищ корисних копалин від 01.12.2009, складеного Державною організацією «Західна територіальна інспекція державного геологічного контролю за веденням робіт по геологічному вивченню та використанню надр» при Мінприроди (далі Акт), для введення Лозиського-1 родовища в експлуатацію, Товариству необхідно: розробити та погодити проект розробки та рекультивації Лозинського-1 родовища пісків; розробити та погодити план розвитку гірничих робіт на 2010 рік; укласти договір з Яворівською РДА на право користування землею; перед початком видобувних робіт провести радіаційний контроль корисної копалини (а.с. 207 Т. 1).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з метою надання Лозинською сільською радою земельної ділянки для потреб видобування піску Лозинського-1 родовища, позивачем було отримано/укладено: Рішення № 1033 від 20.10.2009 року ХLІ сесії V-го демократичного скликання Львівської обласної ради про надання гірничого відводу площею 5,0 га терміном дії до 2027 року; Екологічну картку № 06/29 від 26.07.2006 року; Договір з ДП «Геотехбуд» ВАТ «Гірхімпром» на виготовлення проекту розробки і рекультивації Лозинського-1 родовища пісків від 04.10.2007 № 50/07, м. Львів, (Ліцензія на виконання проектування та будівництва серії АА № 321496, дійсна до грудня 2010 року); подано документи в Львівську обласну раду на отримання гірничого відводу на Лозинське-І родовище пісків (вхідний номер в канцелярії Львівської облради № 02-1335 від 08.05.2008) (а.с. 207 Т. 1).

За період після отримання позитивного рішення Львівської обласної ради по гірничому відводу, ТОВ «Новий Пласт» були проведені роботи: 1) по заміні пошкоджених елементів ізоляції газопроводу і заміна засувок; 2) випробування газопроводу на міцність та герметичність; 3) прокладено 6 км газопроводу; 4) засипано газопровід від врізки до села; 5) встановлена ГРП для села Лозино; 6) встановлена станція катодного захисту; 7) оплачені проектні роботи. Витрачено грошей на загальну суму 769829,00 грн, готовність газопроводу для села Лозино 94% (а.с. 21 Т. 3).

Однак, відповідно до Рішення Лозинської сільської ради від 04.07.2017 № 309 Лозинська сільська рада відмовила Товариству у визнанні чинними рішень, які були ухвалені Лозинською сільською радою попереднього скликання, а саме: рішення від 09.11.2005 №151, яким погоджено Товариству надання дозволу на відведення земельної ділянки під розробку піщаного кар`єру; рішення від 09.11.2005 №152, яким погоджено Товариству надання дозволу на користування надрами; рішення від 09.11.2005 №153, яким погоджено Товариству надання гірничого відводу; рішення від 04.04.2008 № 193, яким погоджено Товариству надання гірничого відводу, так як на даний час у сільській раді не має даної інформації (а.с. 216 Т. 2).

Наведеними вище доказами підтверджується той факт, що позивач не мав можливості вчасно завершити виконання Програми робіт з видобування корисних копалин.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у спірних правовідносинах, суд першої інстанції правильно врахував зазначені у постановах Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 380/744/20 та від 07.07.2022 у справі № 560/2260/21 висновки стосовно того, що у практиці вирішення приватно-правових спорів підлягає застосуванню доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці); в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться засада добросовісності як одна із складових верховенства права. При цьому, суд у цих справах вказав, що під час вирішення деяких категорій публічно-правових спорів також слід виходити з того, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інших суб`єктів правовідносин; поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, поведінка позивача, яка полягала у вчиненні наведених вище дій та заходів з метою отримання земельної ділянки в оренду для потреб видобування піску Лозинського-1 родовища, зокрема, протягом 2010-2017 років підтверджує ту обставину, що ТОВ «Новий Пласт» не було відомо з жовтня 2010 року, про анулювання спеціального дозволу.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено факт повідомлення відповідача про прийняття оскаржуваного наказу та анулювання спеціального дозволу.

Щодо аргументів відповідача про те, що позивач міг ознайомитись із відповідним текстом наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 03.09.2010 на офіційному веб-сайті Держгеонадр www.geo.gov.ua у підрозділі «Накази Держгеонадр» розділу «Діяльність», то судом встановлено, що в графі «Перейти в архів» на офіційному веб-сайті Держгеонадр www.geo.gov.ua у підрозділі «Накази Держгеонадр» розділу «Діяльність» такі накази Держгеонадр розміщені починаючи з 2011 року, відповідно накази за 2010 рік відсутні.

Натомість, 25.06.2021, на лист вих. № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Новий Пласт» отримало відповідь Держгеонадр, оформлену листом за вих. № 9946/01/07-21 від 17.06.2021, в якому зазначено, що відповідно до відомостей, що обліковуються Державним науково-виробничим підприємством «Державний інформаційним геологічний фонд України» станом на 17.06.2021 спеціальний дозвіл на користування нарами від 07.09.2007 № 4362, який було надано ТОВ «Новий Пласт» строком дії 20 років з метою видобування пісків родовища Лозинське1 у Львівській області, є анульований наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 03.09.2010. Оспорюваний наказ позивач отримав 29.07.2021, що підтверджується листом відповідача вих. № 12553/01/02-21 від 29.07.2021.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме з цього моменту позивачу стало відомо про порушення законних прав та інтересів, отже позов ТОВ «Новий Пласт» подано 04.11.2021 з дотримання строків звернення до суду, встановлених КАС України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «Новий Пласт» та задоволення повністю позову.

Таким чином, апеляційна скарга Державної служби геології та надр України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в суді апеляційної інстанції розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 380/18997/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін