Справа № 148/1144/25
Суддя: Дамчук О. О.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 148/1144/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дамчук О.О.,

за участю секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині за правилами спрощеного позовного провадженнябез повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Кащук Артем Миколайович, який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АВ № 12017005 від 08.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 11.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесена постанова № 24/2607 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, як зазначено у постанові за те, що 11.07.2024 року громадянину ОСОБА_1 вручена повістка № РЗ/Т/02655, відповідно до якої 02.08.2024 року він повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується розпискою про отримання повістки № РЗ/Т/02655, рапортом на чальника адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 . Натомість, військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений, про необхідність 02.08.2024 року з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 проігнорував даний виклик та у зазначену дату не прибув, тим самим порушив абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначає, що копію даної постанови отримав 07.05.2025.

Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення № Т/24/1544 від 11.10.2024, який став підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності датою розгляду справи вказано 15.10.2024. Також зазначає, що 15.10.2024 позивач особисто прибув до відповідача на розгляд справи, який проведений не був та як вияснилось згодом у зв`язку з тим, що постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вже було винесено 11.10.2024, що порушило право останнього бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 268 КУпАП, позбавило його права надавати пояснення та користуватись послугами адвоката. Оскаржувану постанову ОСОБА_3 15.10.2024 вручено не було та відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП у трьохденний строк надіслано також не було.

13.05.2025 до канцелярії суду від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання додаткового часу для подання відзиву (а.с.42-43).

Ухвалою суду від 14.05.2025 клопотання представника відповідача було задоволено та надано додатковий час для подання відзиву.

29.05.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив, у якому представник відповідача позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності міститься помилка в даті її постановлення. Постанову винесено саме 15.10.2024. Також зазначає, що ОСОБА_1 на розгляд справи, який був призначений на 10:00 години не прибув, а з`явився лише о 12:34 год. 15.10.2024, тобто на час розгляду справи присутній не був, а тому його посилання на те, що він був позбавлений права захищати свої інтереси у засіданні не відповідають дійсності, що підтверджується журналом запису громадян від 15.10.2024. Вказує, що постанову прийнято правомірно та відповідно до чинного законодавства. Щодо надсилання постанови по справі про адміністративне правопорушення зазначає, що така була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується супровідним листом № 353 від 18.01.2025 та квитанцією про відправку поштового відправлення № 586 від 22.01.2024.

29.05.2025 представником позивача через підсистему «Електронний суд» було надіслано відповідь на відзив, у якому останній зазначає, що у відзиві представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_1 під час розгляду справи був відсутній, однак у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності зазначено, що на розгляд справи 11.10.2024 ОСОБА_1 прибув у визначений час, що спростовує твердження представника відповідача, що позивач невчасно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на розгляд справи, у зв`язку з чим такий вважає, що права позивача не були порушені, оскільки він не намагався вчинити відповідні дії, зважаючи на те, що не прибув на розгляд справи. Наголошує, що винесення постанови передчасно, не вдень зазначений у протоколі позбавило позивача захищати свої інтереси, подавати клопотання та скористатись послугами адвоката під час розгляду справи, що є порушенням п.1 ст. 6 та п. 3 «b» ст. 6 Конвенції, не відповідає процесуальній процедурі, завданням КУпАП та правовій визначеності. Також вказує, що докази належного надсилання копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, представник відповідача до відзиву не долучив. Зазначає, що вказаний представником відповідача лист № 586 від 22.01.2024, згідно трекінгу АТ «Укрпошта» був повернутий відправнику за закінченням терміну зберігання, що не є належним отриманням позивачем постанови.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Положеннями ст. 159 КАС України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Однак відповідно до частини 4 вказаної статті неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.

Із аналізу зазначеного вище вбачається, що сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням у Законі України Про оборону України особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 Про часткову мобілізацію.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Статтею 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Частиною 3 ст. 22 цього ж Закону передбачено, що під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил військового обліку, є факт неявки позивача 02.08.2024 за повісткою № РЗ/Т/02655 від 11 липня 2024 року, що не заперечувалось сторонами.

Із змісту постанови № 24/2607 від 11.10.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винним у зв`язку з неявкою 02.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначену повісткою дату, час та місце, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000,00 грн. (а.с.14-15). У тексті даної постанови зазначено, що на розгляд справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 11.10.2024 ОСОБА_1 прибув у визначений час.

Із копії протоколу про адміністративне правопорушення № Т/24/1544 від 11.10.2024 вбачається, що ОСОБА_1 під особистий підпис повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відбудеться 15.10.2024 о 10:00 годині.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Як вбачається із змісту даних статтей законодавцем визначений трьохденний строк, який надається особі, задля можливості підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення в який входить і звернення за юридичною допомогою.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Згідно із статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч викладеним вимогам закону, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановляючи оскаржувану постанову, жодних із зазначених обставин не врахував та не обґрунтував правомірність оскаржуваної постанови, зважаючи на наступне.

Оскаржувана постанова була винесена 11.10.2024 з порушенням вимог КУпАП, оскільки постанова була постановлена у день складання протоколу про адміністративне правопорушення, хоча у протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що розгляд справи відбудеться 15.10.2024, що свідчить що постанова була складена без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за відсутності підтвердження про належне її повідомлення про розгляд справи, чим не дотримано вимоги ст.268 КУпАП під час розгляду справи, також постанова не містить доказів вручення чи направлення її копії позивачу.

Суд до уваги не бере посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що 15.10.2024 о 10:00 годині позивач на розгляд справи не з`явився, прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12:34 год., що визначило поведінку позивача, як небажання бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки представником відповідача не надано до суду жодних доказів щодо перебування позивача в ІНФОРМАЦІЯ_3 у зазначений відповідачем час. Також у тексті оскаржуваної постанови зазначено, що ОСОБА_1 на розгляд справи прибув у визначений час.

Таким чином, суд приходить до висновку, що посадовою особою не враховано з обставин, визначених статтею 280 КУпАП, які необхідно врахувати під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, статтями 278, 279 КУпАП впливає на законність постановленої відповідачем постанови та є підставою для її скасування.

Так, відповідно до існуючої практики ЄСПЛ, зокрема, проти України, розгляд справ про адміністративні правопорушення підпадає під гарантії статті 6 Конвенції у кримінальній сфері. Наведене пояснюється як каральною природою положень КУпАП, так і суворістю санкцій в окремих випадках: санкції за адміністративні правопорушення інколи є суворішими, ніж за кримінальні злочини (штраф за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію сягає від 17 000 грн, в той час, як за деякі кримінальні злочини можна отримати штраф в сумі 850 грн.).

Право мати достатній час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, передбачено пунктом 3 b ст. 6 Конвенції, а також пунктом 3 b ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. В рамках адміністративно-деліктного провадження таке право слід розглядати як надання особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, достатнього часу для підготовки своєї позиції, отримання і подання доказів, ознайомлення з матеріалами справи.

ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» (Заява № 20372/11), заявник, якого притягли до адміністративної відповідальності, скаржився на порушення п. 1 ст. 6 та п. 3 b ст. 6 Конвенції, яке полягало в тому, що протоколи про адміністративні правопорушення були складені лише за декілька годин до судового засідання і заявнику, що не дозволило заявнику, зокрема підготуватись до захисту. У цьому рішенні ЄСПЛ нагадав, що підпункт «b» пункту 3 статті 6 гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», про свідчить п.75. рішення, у якому суд нагадує, що підпункт «b» пункту 3 статті 6 гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а, отже, ця гарантія означає, що підготовка захисту по суті головних обвинувачень може включати проведення з його боку всіх «необхідних заходів». Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод можливості викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту, і таким чином вплинути на результат провадження.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас суд позбавлений можливості перевірити правомірність оскаржуваної постанови, оскільки відповідачем окрім відзиву на позовну заяву ніяких доказів на підтвердження своєї позиції до суду надано не було.

Суд не може погодитися з твердженнями представника відповідача що у постанові міститься описка у даті розгляду справи, з огляду на те, що суду не надано доказів, якими можливо було б перевірити дані твердження, враховуючи те, що в тесті оскаржуваної постанови міститься посилання на те, що 11.10.2024 ОСОБА_1 прибув у визначений час, а позиція відповідача зазначена представником відповідача у відзиві, щодо неприбуття ОСОБА_1 о 10:00 год. 15.10.2024 містить суперечний, протилежний характер, доказів щодо дотримання відповідачем приписів ст. 268 КУпАП матеріали справи не містять, а тому суд позбавлений можливості встановити в судовому засіданні дійсну дату постановлення оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Оскільки доводи позивача спростовані не були, будь-які сумніви з приводу наявності вини позивача трактуються на користь останнього, а наявні у справі докази не дають суду підстав зробити висновок про те, що відповідачем винесено оскаржувану постанову із дотриманням усіх процесуальних вимог та установлення істини по справі.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин правомірність та постановлення оскаржуваної постанови відповідно до діючого законодавства є недоведеними.

Враховуючи викладене, суд висновує, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує факт правомірних дій відповідача щодо постановлення ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з огляду на встановленні у судовому засіданні процесуальні порушення, вчинені відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що відповідачем не надано підтвердження того, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи 11.10.2024 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП або про винесення відповідної постанови 15.10.2024, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, що є в матеріалах справи, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, враховуючи те, що судом встановлено порушення прав, передбачених КУпАП, а тому суд вважає, що необхідно відновити порушені права позивача шляхом скасування оскаржуваної постанови від 11.10.2024 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зважаючи на викладене вище суд вбачає підстави для задоволення вимог позивача, а саме скасування постанови № 24/2607 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 11.10.2024, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 , закриття провадження у справі та стягнення судових витрат.

За змістом статті 244 КАС України вбачається, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи законодавець відніс витрати на правничу допомогу, що закріплено в ст. 134 КАСУ.

На підтвердження судових витрат представником позивача надано копію договору № від 30.04.2025 про надання правової допомоги (а.с.21-23, копію Акту №1 приймання передачі наданих послуг від 09.05.2025 (а.с.24), копію Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а.с.24 зворот), копію Ордеру на надання правничої допомоги серії АВ № 1201705 від 08.05.2025.

Відповідачем клопотань, заяв про зменшення судових витрат або про неспівмірність витрат на правничу допомогу до суду подано не було.

Частинами 6-7 статті 134 КАС України передбачено, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Також, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд зауважив, що принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 28.10.2021 у справі № 160/15983/20.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не може оцінювати відповідність їх розміру критеріям, що передбачені частиною п`ятою статті 134 КАС України, та відповідно, з власної ініціативи зменшувати розмір заявлених до відшкодування сум.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу, понесені ним в суді першої інстанції у загальному розмірі 15000,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн, що підтверджується копіями електронних платіжних інструкцій № 0.0..1 від 09.05.2025 (а.с.1), № 0.0..1 від 09.05.2025 (а.с.28) та № 0.0..1 від 09.05.2025 (а.с.29).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 251, 256, 258, 268, 279, 280, 283, 293 КУпАП, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Постанову № 24/2607 від 11.10.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП скасувати, закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), у рахунок відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого при подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову судового збору в сумі 1211,20 (Однієї тисячі двохста одинадцяти) гривень 20 коп. та 15000,00 (П`ятнадцяти тисяч) гривень 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Дамчук