Справа № 240/2655/25
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/2655/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18.12.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 13.12.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Досягнувши віку 54 роки, вона 13.12.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України № 796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За наслідками розгляду даної заяви рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 18.12.2024 їй відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку. Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

Відповідач - ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, у яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачено, що особам, які працювали або проживали на території зони гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Позивач надала посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, довідку органу місцевого самоврядування про період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, який за підрахунками пенсійного органу становить 2 роки 09 місяців 24 дні, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з копією дублікату посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.12.2024, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією, є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_2 від 30.05.1992 дошлюбне прізвище позивача - ОСОБА_2 .

13.12.2024 позивач, досягнувши віку 54 роки, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку.

До заяви додано, зокрема, копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.12.2024 потерпілого Чорнобильської катастрофи 3 категорії, довідку Архівного відділу Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 10.05.2024 №Н-196, архівну довідку Житомирського державного університету імені Івана Франка від 28.09.2023 №210-Н, витяг з реєстру територіальної громади №2024/13393012, довідку Латашівської гімназії Народицької селищної громади №377 від 28.08.2024.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким 18.12.2024 прийнято рішення № 72 про відмову у призначенні пенсії, оскільки період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 рік 09 місяців 26 днів.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.12.2024.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ) визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створено єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.

Згідно зі статтею 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону № 1058-IV, якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку;

2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років до 01.01.1993;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, час проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993 необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області посилалось на те, що період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 рік 09 місяців 26 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що даний період зарахований відповідачем та не є спірним у даній справі.

В той же час, до періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди навчання з 01.09.1988 по 27.06.1992, оскільки позивач в зазначений період навчалася в Житомирському педагогічному інституті ім.І.Франка, що не підтверджує постійне проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач має посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 05.12.2024.

На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).

Пунктом 2.22 цього Порядку визначено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.

Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

На підставі викладеного суд, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

При цьому в контексті обставин цієї справи, суд також враховує, що оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23.

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року справі №572/456/17, виходячи з того, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіоактивного забруднення, наголосив, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні гарантованого добровільного відселення.

Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення, зокрема, у зв`язку із постійним проживанням в такій місцевості, з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

З довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради Коростенського району Житомирської області від 04.12.2024 № 382 вбачається, що позивач була зареєстрована і постійно проживала з 26.04.1986 по 02.09.1988 у с. Великі Мошки Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС. Довідка видана на підставі погосподарських книг 1986-1990 років №10 о/с №821.

Відповідно до довідки Архівного відділу Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 10.05.2024 № Н-196 ОСОБА_1 була зареєстрована і постійно проживала в с.Старий Дорогинь Народицькго району Житомирської області з 13 липня 1992 року по 31 грудня 2015 року.

Згідно архівної довідки Житомирського державного університету ім. І. Франка від 28.09.2023 № 210-Н ОСОБА_3 з 01 вересня 1988 року до 30 червня 1992 року навчалася на денній формі навчання в Житомирському державному педагогічному інституті ім.І.Франка. Відповідно до навчальних планів денної форми навчання за 1988-1992 навчальні роки канікули студентів були в такі періоди: 1989 рік - з 20.01. по 08.02. та з 27.07. по 31.08.; 1990 рік - 26.01. по 08.02. та з 27.07. по 31.08.; 1991 рік - 26.01. по 08.02. та з 27.07. по 31.08.; 1992 рік - 26.01. по 08.02..

Крім того, відповідно до даної довідки позивач в період з 02 вересня 1991 року по 12 жовтня 1991 року була направлена на педагогічну практику з відривом від академічних занять в Раківщинську середню школу Овруцького району Житомирської області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 цей населений пункт відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС.

Позивач в позові вказує, що під час канікул проживала у своїх батьків у селі Великі Мошки Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, а саме: 1989 рік - з 27.01. по 31.08. - 1 місяць 4 дні; 1990 рік - з 27.07. по 31.08. - 1 місяць 4 дні, 1991 рік - 27.07. по 31.08. - 1 місяць 4 дні., а тому ці періоди повинні бути зараховані до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

На думку позивача, обставини, що студенти денних навчальних закладів приїжджають додому - за місцем проживання батьків, є загальновідомим та не потребують доказування.

Суд, не погоджується з таким твердженням, з огляду на наступне.

Так, юридичні факти - це обставини, що виникли у житті певних суб`єктів, з настанням яких правові норми пов`язують настання відповідних юридичних наслідків, тобто виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС).

Згідно ч.1 ст.76 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч.1 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що обставини (факти), в тому числі факт проживання в зоні радіоактивного забруднення, якими сторона обґрунтовує свої вимоги, підлягає доказуванню у встановленому порядку.

Архівна довідка Житомирського державного університету ім. І.Франка від 28.09.2023 № 210-Н, на яку посилається позивач, підтверджує лише факт того, що канікули студентів у 1988-1992 навчальних роках мали місце у певні періоди.

Проте, ця довідка не підтверджує того, що позивач у ці періоди проживала в зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача, що факти проживання за місцем проживання батьків студентів денних навчальних закладів є загальновідомим та не потребують доказування, оскільки загальновідомими зазвичай визнаються обставини, які відомі широкому колу осіб, у тому числі й складу суду. Вони не потребують доказування, тому що об`єктивність їх існування очевидна, це переважно не дії, а події.

На думку суду, проживання студентів денних навчальних закладів за місцем проживання батьків у період канікул, є традицією, яка склалася. Однак, щодо конкретної особи така обставина повинна бути доведена у встановленому процесуальному порядку належними доказами, а тому такий факт (обставина) не може бути визнаний загальновідомим.

Також, слід зазначити, що судове рішення має ґрунтувати на доказах, а не на припущеннях.

Тому, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення під час навчання в період канікул, суд не приймає до уваги зазначені вище доводи.

Таким чином, аналізом в сукупності наданих до матеріалів справи документів не підтверджено той факт, що позивач станом на 01.01.1993 постійно проживала протягом трьох років у зоні добровільного гарантованого відселення.

Враховуючи вищевикладене та приписи ч. 1 ст. 77 КАС України, надавши правову оцінку поданим доказам, суд приходить до висновку про правомірність відмови у призначенні пенсії позивачу, оскільки з наданих суду доказів підтверджується, що позивач проживала в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 9 місяців 26 днів, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 262,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/) , (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005. РНОКПП/), про визнання протиправним та скасування рішення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

16.06.25