Справа № 320/1105/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Лисенко В.І.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Справа № 320/1105/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправність дій (бездіяльності) Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у відмови ОСОБА_1 у нарахуванні компенсаційних виплат і компенсації втрати частини доходів на суму 17475,22 грн у зв`язку з порушенням строків з січня 2016 року по липень 2016 року їх виплати у серпні 2016 року за правилами приписів Закону №2262-XII і Закону №2050-111, з врахування індексу інфляції 104,8 % в період невиплати доходу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , компенсаційну виплату і компенсацію втрати частини доходів на суму 17 475,22грн у зв`язку з порушенням строків з січня 2016 року по липень 2016 року їх виплати у серпні 2016 року за правилами приписів Закону №2262-ХІІ і Закону №2050-111 з врахуванням індексу інфляції 104,8% в період невиплати доходу;

- становити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом подачі Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення за правилами припису ч.1 ст.382 КАС України.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що нарахована у липні 2016 року різниця пенсії за період з 01.01.2016 по 31.07.2016 мала разовий характер та виплачена Головним управлінням одним платежем в наступному місяці після проведення перерахунку, а з серпня 2016 року Позивачеві виплачувався новий розмір пенсії, визначений ПКМУ №763, а тому дійшов до висновку, що у діях Відповідача відсутні протиправні дії щодо порушення строку виплати пенсії за період 01.01.2016 по 21.07.2016, а тому підстави для нарахування та виплати Позивачеві компенсації втрати частини доходів відсутні.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить:

- змінити рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі № 320/1105/24, як таке, яке перешкоджає визнати триваючу протиправну бездіяльність органу Пенсійного фонду України (відповідача), який порушує законодавства про пенсійне забезпечення позивачу, звільненого з військової служби, а також у несвоєчасному оформленні документів для призначення (перерахунку), виплату пенсії у заниженому розмірі (у бік зменшення) за період з січня по липень 2016 року на мінус 2496,46грн, разом 17475,22 грн (2496,46х 7міс.=17475,22), не отримані своєчасно пенсіонером з вини відповідача (органу Пенсійного фонду України (у т. ч. ГУ ПФУ в м.Києві)) і виплачені (зараховані) однією сумою 25743,70грн у серпні 2016 року за минулий час без обмеження будь-яким строком, без нарахуванням компенсації втрати частини доходів (у т.ч. у тому числі без компенсаційних виплат), які мають компенсаторний характер і спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності позивача у зв?язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги, із врахуванням індексу інфляції 104,8% в період невиплати доходу, за правилами припису частини другої статті 55 Закону №2262-XII в редакції Закону №857-V від 03.04.2007, статті 60-1 Закону №2262-ХII згідно із Законом №3591-IV від 04.04.2006; із змінами, внесеними згідно із Законом №5462-VI від 16.10.2012, статті 66 Закону №2262-ХII із змінами, внесеними згідно із Законом №3591-IV від 04.04.2006, статті 65 Закону №2262-ХII в редакції Закону №3591-IV від 04.04.2006 і Закону №2050-III, недоведеність цих обставин, що мають значення для справи, які суд І інстанції не визнав встановленими, з порушення норм матеріального (процесуального) права, яке призвело до неправильного і невірного сприйняття спірних правовідносин, які мають бути вирішені в межах виконання судового рішення цієї справи;

- визнати протиправність дій (бездіяльності) Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у відмови, ОСОБА_1 , нарахування компенсаційних виплат і компенсації втрати частини доходів на суму 17475,22грн у зв?язку з порушенням строків з січня 2016 року по липень 2016 року їх виплати у серпні 2016 року за правилами приписів Закону №2262-ХII і Закону №2050-III, 3 врахування індексу інфляції 104,8% в період невиплати доходу.

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , компенсаційну виплату і компенсацію втрати частини доходів на суму 17475,22грн у зв?язку з порушенням строків з січня 2016 року по липень 2016 року їх виплати у серпні 2016 року за правилами приписів Закону №2262-XII і Закону №2050-IIІ з врахуванням індексу інфляції 104,8% в період невиплати доходу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що нараховані та не отримані пенсіонером з 01.01.2016 по 31.08.2016 суми боргу пенсії 17475, 22 грн порушує законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а тому виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При цьому, Апелянт зазначає, що основним умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків з 01.01.2016 по 31.08.2016 виплати нарахованих доходів (пенсії) та їх фактична виплата у розмірі 17475, 22 грн. Виплата такої компенсації здійснюється у день виплати основної суми доходу.

Також ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 02.04.2024 у справі №560/8194/20, від 03.07.2018 у справі №521/940/17.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд І інстанції не визнав встановленими, з порушення норм матеріального (процесуального) права, яке призвело до неправильного і невірного сприйняття спірних правовідносин.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 у Апелянта було витребувано письмові пояснення щодо причин пропуску строку звернення до суду з позовом у справі № 320/1105/24.

7. На виконання зазначеної ухвали суду ОСОБА_1 подав до суду письмове пояснення щодо питання про витребування доказів у справі у яких посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09.06.2021, 17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) у яких ВС зазначив, що саме з моменту отримання листа-відповіді, яким відмовлено позивачу у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, донарахованої на виконання рішення суду, розпочався перебіг передбаченого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку для звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Також Апелянт зазначає, що клопотання про причини пропуску строку звернення до суду з позовом у цій справі не підлягає створенню, оскільки на Позивача не покладено обов`язок щодо обов`язкового звернення до Відповідача з заявою про виплату такої компенсації.

Крім того, ОСОБА_1 відзначає, що він звернувся до Відповідача з метою врегулювати в досудовому порядку спору, втім Відповідач листом відмовив у виплаті такої компенсації з дієвою порадою оскаржити його до суду у встановленому законодавством порядку. А тому строк звернення до суду має обчислюватися з дня отримання відмови Відповідача. Відтак, звернення до суду у цій справі мало місце в межах шестимісячного строку.

Також Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 березня 2019 року у справі №806/1952/18, згідно яких строк звернення до суду не обмежений при порушенні законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає та виплачує пенсію.

8. Також від ОСОБА_1 надійшло додаткове (письмове) пояснення про прискорення розгляду апеляційної справи №320/1105/24 у яких просить прискорити розгляд справи посилаючись зокрема на положення ч. 1 ст. 258 КАС України, ст.ст. 17, 46 Конституції України.

9. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

10. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнився з військової служби за станом здоров`я в серпні 1990 року. На день звільнення на пенсію Позивач займав посаду Військового Прокурора військової прокуратури гарнізону.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві та отримує пенсію за вислугу 30 років. Пенсійна справа ФА № 100324 від 28.08.1990.

З 02.08.2023 Позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

До 02.08.2023 Позивач отримував пенсію за вислугу років, призначену за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На адресу Головного управління 07.06.2016 за вх. №8593/04 надійшла довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , звільненого з органів військової прокуратури з посади військового прокурора гарнізону станом на 15.12.2015 №18- бзп від 27.05.2016, оформлена Генеральною прокуратурою України на виконання постапови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505».

У зв`язку з цим, у липні 2016 року Головним управлінням проведено перерахунок пенсії Позивача на підставі зазначеної довідки, та здійснено нарахування різниці пенсії за період з січня 2016 року по липень 2016 року.

Виплату нарахованих коштів здійснено Головним управлінням у серпні 2016 у шляхом зарахування на банківський рахунок Позивача.

Позивач 27.11.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою, в якій просив виконати розрахунок відповідно до постанови КМУ №159 від 21.02.2001 та сплатити компенсацію втрати частини пенсії (доходів) у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01.01.2016 по 01.07.2016 включно.

Листом від 19.12.2023 ГУ ПФУ в м.Києві розглянуто заяву Позивача та повідомлено, що відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати доходів, оскільки нарахована у липні 2016 року різниця пенсії за період з 01.01.2016 по 31.07.2016 мала разових характер та була виплачена відповідачем одним платежем у серпні 2016 року.

11. Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання вищевказаної компенсації частини доходів, звернувся до суду з цим позовом.

12. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 (далі - Закон № 2050), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050 та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Щодо строку звернення до суду з позовом

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

13. Отже, основною умовою для виплати особі передбаченої ст. 2 Закону № 2050 та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 31.08.2021 у справі № 264/6796/16-а.

14. Водночас, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

15. Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів Апелянта щодо неврахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 та усуваючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

16. Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

17. Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2016 року Відповідач здійснив перерахунок пенсії Позивача на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , нарахував різницю пенсії за період з січня 2016 року по липень 2016 року та у серпні 2016 здійснив зарахування коштів на банківський рахунок Позивача.

18. Відтак, оскільки нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, ОСОБА_1 з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди - 01.09.2016, вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Отже, саме з 01.09.2016 розпочався перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом.

19. Втім, з цим позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 11.01.2024, тобто більш, ніж через сім років з дня, коли він повинен був дізнатися про порушення свого права, а тому пропустив встановлений КАС України строк звернення до суду.

20. Зазначені правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, який у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 року у справі №560/8194/20, про неврахування якої судом першої інстанції стверджує Апелянт, суд сформулював такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

22. При цьому, апеляційний суд відзначає, що у зазначеній вище справі Верховний Суд наголосив, що саме такий підхід до обчислення строків звернення до суду з позовом у спорах зазначеної категорії справ відповідатиме принципу верховенства права та його складовій - принципу правової визначеності, сприятиме стабільності правовідносин щодо виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

23. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому колегія суддів враховує зазначені вище висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду під час розгляду цієї справи.

24. Відтак, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з цим позовом, ухвалою апеляційного суду у Апелянта було витребувано письмові пояснення щодо поважних причин його пропуску.

Аналізуючи подані Апелянтом письмові пояснення, судова колегія зазначає наступне.

25. Так, твердження ОСОБА_1 про те, що строк звернення до суду має обчислюватися з дня отримання відмови Відповідача є безпідставним, оскільки отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому порядку.

26. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, викладеній у постановах від 10.06.2021 у справі №805/4179/18-а, від 03.09.2021 у справі №460/1904/19, від 04.05.2022 у справі № 460/5667/20 та від 18.05.2022 у справі № 460/4531/20 у яких Верховний Суд, на підставі аналізу норм КАС України та Закону № 2050-ІІІ, дійшов висновку, що отримання позивачем листа, яким йому відмовлено у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, донарахованої на виконання рішення суду, не може змінювати момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, з якого він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата прямо не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти зі спливом певного строку після отримання пенсії, про перерахунок якої він просив.

27. Такі ж правові висновки викладено у зазначеній вище постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі №560/8194/20. Окрім того, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступила від правових висновків, викладених у раніше у постановах по справах №№240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, на які посилається Апелянт.

28. Посилання ОСОБА_1 на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 березня 2019 року у справі №806/1952/18 у яких, з огляду на положення ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, суд дійшов до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

29. Втім, колегія суддів вважає помилковим посилання Апелянта на зазначену правову позицію касаційного суду під час розгляду справи №320/1105/24, оскільки питання щодо виплати Позивачу пенсії не належить до предмету розгляду безпосередньо у цій справі. Спірним у цій справі є виплата саме компенсації втрати частини доходів у зв`язку з простроченням їх виплати, на яку не поширюється дія ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ.

30. Крім того, апеляційний суд відзначає, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

31. Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

32. Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на звернення до суду з цим позовом, що не було встановлено судом першої інстанції. Разом з тим, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

33. Відтак, відповідно до положень КАС України, звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення шестимісячного строку, встановленого КАС України, є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду.

34. Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

35. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року - скасуванню, а позовна заява - залишенню без розгляду.

36. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 11 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк