Справа № 380/15996/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15996/24 пров. № А/857/32103/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Охмака Миколи Васильовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі №380/15996/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправними дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кухар Н.А. у місті Львові, в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області(далі - відповідач 2), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 3), за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військову частину НОМЕР_1 в якому просить суд:

- визнати протиправними дії двох поліцейських ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області 10.05.2024 року щодо безпідставного затримання, примусової та протиправної мобілізації ОСОБА_1 при наявності його попереднього та наступного бронювання на постійному робочому місці;

- визнати протиправними дії двох працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 10.05.2024 року щодо безпідставного затримання, примусової та протиправної мобілізації ОСОБА_1 при наявності його попереднього та наступного бронювання на постійному робочому місці, за неправдиве повідомлення про знищення його особової справи;

- постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону відповідачем 1 і відповідачем 2 для притягнення до відповідальності осіб, дії яких визнаються протиправними;

- судовий збір солідарно стягнути з відповідачів.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії відповідачів щодо його призову на військову службу протиправні, оскільки не враховано факт його бронювання з огляду на що, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції його оскаржив позивач.

Апелянт вважає, що при винесенні вказаного рішення судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: зроблено помилкові висновки, які не відповідають встановленим обставинам у справі.

Вказує, що лист ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.05.2024 року №4847, яким до ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області було направлено списки військовозобов`язаних, що вчинили адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП, містить недостовірну інформацію.

Зокрема, у ньому йдеться про доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , хоча сам ОСОБА_1 неодноразово добровільно відвідував ІНФОРМАЦІЯ_3 до 10.05.2024 року, проходив ВЛК для отримання вінкоду та подальшого бронювання на період з 16.05.2024 по 16.11.2024 року.

Апелянт зазначає, що не притягувався до адміністративної відповідальності за жодною зі статей КУпАП.

Крім того, він не міг надати суду докази щодо знищення його особової справи через відмову у її наданні з боку ОРТЦК та Військової частини.

Суд не врахував наявність у матеріалах справи двох талонів на прийом до лікарів 24.05.2024 року, які були отримані через електронну реєстрацію та продемонстровані чотирьом посадовим особам.

Однак останні не реагували, а спрямували апелянта на АДРЕСА_1 , де його змусили повторно пройти ВЛК, хоча він вже проходив її 05.04.2024 року для отримання бронювання з 16.05.2024 по 16.11.2024 року.

Крім того, суд не надав оцінку письмовим доказам, зокрема поясненню апелянта від 26.06.2024 року, поясненням його батьків від 25.06.2024 року, а також наявній судовій практиці.

Також не було враховано порушення відповідачами вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, які передбачають обов`язок доведення правомірності їхніх дій або бездіяльності, що вони повністю заперечували в адміністративному позові.

З огляду на зазначене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, задовольнивши позов.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник Головного Управління поліції у Львівській області також скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно відомостей з військово облікової картки ОСОБА_1 проходив ВЛК 27.04.2021 комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнаний обмежено придатним у воєнний час за групою І ст. 62б розладу хвороб (наказ МОЗ України №402 від 2008 р.).

04.04.2024 комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний обмежено придатним до військової служби за групою ІІ ст. 62б розладу хвороб (наказ МОЗ України №402 від 2008 р.).

Згідно наказу №262 від 27.04.2024 Про затвердження Змін до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України ОСОБА_1 повторно направлений на проходження військово-лікарської комісії за результатами якої його визнано придатним до військової служби по гр. ІІ ст. 62 б згідно Наказу МО України №402 від 2008.

Відповідно до витягу з наказу №130 від 10.05.2024 позивача відправлено до ВЧ НОМЕР_2 , для призначення на посади в команду ВЧ НОМЕР_3 з терміном прибуття 10.05.2024 року.

Згідно поіменного списку № 4865 від 10.05.2024 року військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 відправлений у складі команди НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з протиправними діями відповідачів щодо його затримання, примусової та протиправної мобілізації, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій, що полягають у безпідставному затриманні, примусовій та протиправній мобілізації позивача при наявності його попереднього та наступного бронювання на постійному робочому місці, оскільки доводи позивача про незаконність затримання та мобілізації, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та продовжує свою дію на час розгляду справи та на час виникнення спірних правовідносин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі також - Закон № 3543-XII).

Нормами статті 23 Закону №3543 врегульовано питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, відповідно до вказаної законодавчої норми не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, в тому числі, заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 24 Закону №3543 бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.

Так, відповідно до частини 1 статті 25 Закону №3543, бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють:

1) в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, у разі якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів;

2) на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі якщо це необхідно для виконання встановлених мобілізаційних завдань (замовлень);

3) на підприємствах, в установах і організаціях, які здійснюють виробництво товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань;

4) на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та організація бронювання, переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Під час дії воєнного стану бронювання військовозобов`язаних може також здійснюватися за списком військовозобов`язаних, поданим у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку відповідним органом державної влади, іншим державним органом, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією, зазначеними в частині першій цієї статті (ч. 3 ст.25 Закону №3543).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року №76 затверджено Порядок бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану (далі - Порядок бронювання), який визначає механізм бронювання під час дії воєнного стану військовозобов`язаних за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час.

Відповідно до пункту 2 Порядку бронювання, бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється згідно з рішенням Мінекономіки за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, погодженими Генеральним штабом Збройних Сил.

Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

У рішенні Мінекономіки зазначається строк дії відстрочки, який не може перевищувати:

- строку проведення мобілізації - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Порядку;

- шість місяців - для військовозобов`язаних, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 1 цього Порядку.

Згідно пункту 3 Порядку бронювання керівники органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій відповідають за включення військовозобов`язаних працівників до списків, а також за відповідність облікових даних військовозобов`язаних, зазначених у списку, їх військово-обліковим документам.

Нормами пункту 8 Порядку бронювання визначено, що підприємства, установи і організації, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, подають список до центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у відповідній сфері, або відповідної обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, або відповідної обласної, Київської та Севастопольської міської військової/військово-цивільної адміністрації (у разі її утворення), на території юрисдикції якої вони розташовані.

Список подається за формою згідно з додатком 1 в паперовій та/або електронній формі разом з відповідним обґрунтуванням та довідкою про кількість військовозобов`язаних за формою згідно з додатком 2.

Центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у відповідній сфері, або обласна, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, або обласна, Київська та Севастопольська міські військові/військово-цивільні адміністрації (у разі їх утворення), МЗС, Секретаріат Кабінету Міністрів України проводять перевірку повноти заповнення списку, наявності наданого до нього обґрунтування, дотримання вимог щодо кількості військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню, та подають його у строк не більше ніж п`ять робочих днів з дня отримання списку на погодження Генеральному штабу Збройних Сил (СБУ, Службі зовнішньої розвідки).

Відповідно до п.9 Порядку бронювання, з метою погодження списки, подані відповідно до пунктів 4-8 цього Порядку, розглядаються щодо повноти заповнення та наявності обґрунтувань Генеральним штабом Збройних Сил (СБУ, Службою зовнішньої розвідки) у строк не більше ніж 10 робочих днів з дня їх отримання. Генеральний штаб Збройних Сил (СБУ, Служба зовнішньої розвідки) подає погоджені відповідно до абзацу першого цього пункту списки до Мінекономіки.

Згідно пункту 11 Порядку бронювання з метою оформлення військовозобов`язаним відстрочок Мінекономіки надсилає рішення про бронювання військовозобов`язаних органам державної влади, іншим державним органам, якими подано списки, а також Генеральному штабу Збройних Сил (СБУ, Службі зовнішньої розвідки).

Генеральний штаб Збройних Сил (СБУ, Служба зовнішньої розвідки) у триденний строк доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки).

Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа і організація видає військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3.

Витяг, завірений підписом керівника та печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.

Витяг видається військовозобов`язаному під розпис у відомості видачі бланків спеціального військового обліку, складеній за формою згідно з додатком 4.

Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації у п`ятиденний строк з дня видачі витягу військовозобов`язаному надсилають до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), повідомлення про бронювання військовозобов`язаного за формою згідно з додатком 5 для зарахування його на спеціальний військовий облік.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більше ніж п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік.

Тобто, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про наявність таких підстав.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 18 січня 2024 року у справі №280/6033/22.

З матеріалів справи встановлено, що витяг з наказу Мінекономіки від 06.10.2023 року підтверджує бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_1 до 06.04.2024 року, а витяг з наказу Мінекономіки від 16.05.2024 року до 16.11.2024 року.

Відповідно, на момент призову позивача 10.05.2024 року він не мав відстрочки від мобілізації через бронювання.

Таким чином, під час розгляду справи не було підтверджено протиправності дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 у Львові щодо затримання, примусової мобілізації позивача за наявності бронювання, а також неправдивого повідомлення про знищення його особової справи.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо повідомлення про знищення його особової справи, оскільки доказів цього не було надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що під час мобілізаційних процедур 10.05.2024 року позивач надав належний документ, що підтверджує його право на відстрочку.

Відповідний витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного та оформлення права на відстрочку не були представлені.

Також не було доведено, що в Єдиному Державному реєстрі військовозобов`язаних на момент 10.05.2024 року містилася інформація про перебування ОСОБА_1 на спеціалізованому обліку (броні). Цих доказів позивач не надав.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій двох поліцейських ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області щодо безпідставного затримання та мобілізації позивача, суд зазначає, що відповідно до доручення Львівського районного управління поліції № 64 від 29.04.2024 року були вжиті заходи щодо виявлення осіб, які не з`явилися на виклик військового комісаріату. Залучення особового складу поліції для спільного патрулювання з представниками ТЦКСП здійснювалось відповідно до законодавчих вимог.

Крім того, листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.05.2024 року № 4847 до ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області були скеровані списки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП, включно з ОСОБА_1 . Відповідно, його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснювалося в межах належного процесуального реагування.

Таким чином, судом не встановлено протиправності в діях поліцейських ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області.

Апеляційний суд наголошує, що положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

За приписами пункту 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову є складовою диспозитивності як одного із принципів адміністративного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).

Отже, обсяг позовних вимог та їх формулювання належить виключно позивачу.

Розгляд спору за межами підстав заявленого позову, за відсутності перешкод в ефективному захисті порушених прав позивача, вказує на порушення положень принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Гарантуючи кожній особі право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, стаття 5 КАС України одночасно визначає, у який спосіб особа може просити суд їх захистити.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Охмака Миколи Васильовича - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі №380/15996/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін