Справа № 140/14937/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/14937/24 пров. № А/857/13242/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

за участю представника відповідача Усик С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, прийняту суддею Плахтій Н.Б. у м. Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом в суд до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач, В/Ч) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2020 по 22.11.2024 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі Постанова №100);

- зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2020 по 22.11.2024 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови №100.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 позов залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018, виходячи з розрахунку місяця, в якому відбулось підвищення, квітень 2009 на виконання судового рішення у справі №140/6034/21.

Суд виходив з того, що предметом даного спору є вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, а тому строк звернення до суду становить один місяць з дня фактичного розрахунку.

Оскільки індексацію грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №140/6034/21 позивачеві фактично виплачено 15.06.2022, місячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку такої виплати розпочав свій відлік 16.06.2022 та сплив 17.07.2022.

Тобто строки звернення за кожною підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку обраховується окремо.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.02.2022 у справі №300/3142/20, від 07.09.2023 у справі №160/914/23, застосування якої судом є релевантним у спірних правовідносинах.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом прийнято ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У своїй апеляційній скарзі зазначає, що Конституційний Суд України дійшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому при звільненні, є триваючим правопорушенням.

При цьому, окремо слід наголосити, що Конституційний Суд України наголошує про всі суми, що належать працівнику на день звільнення, а припинення правопорушення пов`язує з днем фактичного розрахунку саме зі всіх сум належних працівникові на день звільнення.

Звертає увагу на те, що питання виплати середнього заробітку стосується одного і того самого виду (складової) грошового забезпечення, а саме індексації грошового забезпечення.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснена 15.06.2022 не може вважатися днем фактичного розрахунку, оскільки з таким розрахунком позивач не погодився та оскаржив його у судовому порядку, де судом повторно розглядалось питання виплати індексації грошового забезпечення.

Просить скасувати ухвалу та прийняти постанову, якою передати справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Дослідивши матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 07.02.2020 звільнено з військової служби.

З огляду на те, що відповідач в день звільнення не здійснив виплату, серед іншого, індексації грошового забезпечення та індексації-різниці позивач звернувся до суду.

З цього приводу відомо, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №140/6034/21 позов ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність В/Ч НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку раніше виплаченої індексації грошового забезпечення з 01 грудня 2015 по 28 лютого 2018 із застосуванням базового місяця - січня 2008, за період з 01 березня 2018 по 07 лютого 2020 із застосуванням базового місяця - березень 2018; зобов`язано В/Ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 по 28 лютого 2018 із застосуванням базового місяця - січня 2008, за період з 01 березня 2018 по 07 лютого 2020 із застосуванням базового місяця - березень 2018 (з урахуванням виплачених сум); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2022 у справі №140/6034/21 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №140/6034/21 скасовано; адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії В/Ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2015 по лютий 2018; зобов`язано В/Ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018, виходячи з розрахунку місяця, в якому відбулось підвищення, квітень 2009 та положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення відповідачем 15.06.2022 виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 9490,47 грн (а.с.8 зворот).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі №140/18095/23 позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність В/Ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 07.02.2020; зобов`язано В/Ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 07.02.2020 відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2024 у справі №140/18095/23 рішення Волинського окружного адміністративного суду 20.03.2024 у справі №140/6034/21 в частині покладення на В/Ч НОМЕР_1 обов`язку здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 07.02.2020 відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, а також в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині постанову, якою зобов`язано В/Ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення в розмірі 4443 грн 25 коп. в місяць за період з 01.03.2018 по 07.02.2020 відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; у решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі №140/18095/23 залишено без змін.

На виконання вищевказаного судового рішення відповідач виплатив індексацію-різницю грошового забезпечення 22.11.2024 у розмірі 101718,24 грн (а.с.9).

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) установлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що у цій справі спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами щодо нарахування та виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні сум індексації грошового забезпечення, виплачених позивачу у червні 2022 .

Позиція апелянта зводиться до того, що обрахунок строку звернення до суду з вимогами щодо виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні сум індексації грошового забезпечення, виплачених у червні 2022 слід здійснювати з моменту остаточного розрахунку належної позивачу індексації грошового забезпечення, а саме з листопада 2024.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 лютого 2021 у справі № 240/532/20 сформулював висновок, відповідно до якого строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України. Тобто строк звернення до суду обмежується місячним строком.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 у справі № 620/1982/19, у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

При цьому, як наголосив Верховний Суд, при вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Так, днем, коли особа дізналася про порушення свого права, - є встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 07.02.2020 було звільнено з військової служби.

У день звільнення відповідач не здійснив виплату сум індексації грошового забезпечення, що зумовило неодноразове звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Отже, ключовим у розглядуваному випадку є визначення моменту, з якого починає обчислюватися строк звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, коли виплата належних сум була здійснена не одноразово, а частинами - на підставі кількох судових рішень.

Відповідно до статті 116 КЗпП України роботодавець зобов`язаний провести з працівником повний розрахунок у день його звільнення, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку породжує відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, суть якої полягає у компенсації працівникові майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку, у формі середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні важливими є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення обов`язку роботодавця виникає з моменту, коли останній не здійснив належну виплату у визначений законом строк, тобто з дня звільнення. При цьому поетапність здійснення виплат не змінює юридичної природи такого порушення, а лише фіксує моменти його часткового усунення. Кожна окрема виплата припиняє затримку у межах відповідної частини заборгованості, не нівелюючи загального порушення обов`язку роботодавця щодо повного та своєчасного розрахунку.

Наявність спору або судових рішень про розмір заборгованості не є визначальними для кваліфікації самої затримки, оскільки правовою підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є не факт згоди сторін щодо суми заборгованості, а сам факт несвоєчасного виконання обов`язку роботодавця з проведення повного розрахунку із працівником під час його звільнення.

Таким чином, кожен епізод виплати як окремий момент фактичного розрахунку у межах тієї частини зобов`язання, якої він стосується, є завершенням певного епізоду порушення, що породжує підставу для застосування до роботодавця механізму відповідальності, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Відтак, строк звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України має обчислюватися з дати фактичного проведення окремої виплати.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 10 лютого 2022 у справі №300/3142/20, від 07 вересня 2023 у справі № 160/914/23, згідно з якою строки звернення за кожною підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку обраховується окремо.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду щодо конструкції «триваючого правопорушення», зокрема, на постанови від 30 квітня 2020 у справі № 461/6241/17, 04 травня 2020 у справі №1540/3613/18, є необґрунтованим, оскільки вони сформульовані у контексті правовідносин, що суттєво відрізняються від тих, що є предметом розгляду у цій справі. Так, у справі № 461/6241/17 Верховний Суд надавав оцінку правомірності постанови про притягнення до юридичної відповідальності за порушення митних правил, а у справі №1540/3613/18 - наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Отже, правові висновки касаційного суду у цих справах не є релевантними до правовідносин, що є спірними у цій справі.

Висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 25 червня 2020 у справі № 440/2896/19, також не мають правового значення при розгляді цієї справи, оскільки стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, коли зобов`язання було виплачене у день звільнення, але його розмір згодом оспорювався працівником, тобто сформульовані за відмінних фактичних обставин.

Довід позивача в апеляційній скарзі про те, що він міг визначити обсяг своїх вимог лише 22.11.2024, станом на дату проведення останнього (остаточного як зазначає позивач) розрахунку є безпідставним, оскільки підміняє об`єктивний факт порушення щодо своєчасного розрахунку при звільненні суб`єктивним уявленням про обсяг шкоди, та фактично ігнорує правову природу компенсації майнових втрат працівника у зв`язку з порушенням строків розрахунку роботодавцем при звільненні, яка спрямована не на підтвердження факту заборгованості, а на відшкодування майнових втрат через прострочення виконання грошового зобов`язання. За такого підходу працівник міг би довільно відкладати пред`явлення відповідних вимог, посилаючись на неповний обсяг виконаного роботодавцем зобов`язання та відсутність остаточного розрахунку. Крім того, позивач після отримання виплати у червні 2022 (на виконання судового рішення у справі № 460/6034/21) не міг передбачити, що його вимоги у справі № 460/18095/23, на виконання судового рішення у якій відповідачем виплачено відповідні суми у листопаді 2024, будуть задоволені судом, і що такий розрахунок - у червні 2022 не буде остаточним.

Отже, зважаючи те, що з вимогами про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої йому у червні 2022, позивач звернувся 24 грудня 2024, апеляційний суд констатує, що позивач звернувся до суду з такими вимогами поза межами місячного строку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив встановлений строк звернення до суду в наведеними позовними вимогами, при цьому зауважує, що обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів, позивачем не наведено.

З огляду на те, що доводами апеляційної скарги не спростовується пропуск позивачем строку звернення до суду в зазначеній частині позовних вимог без поважних причин, апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для залишення без розгляду в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а саме: індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018, виходячи з розрахунку місяця, в якому відбулось підвищення, квітень 2009 на виконання судового рішення у справі №140/6034/21.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 травня 2025 у справі № 380/1794/24.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі №140/14937/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 12.06.2025.