Справа № 405/7306/24
Суддя: Драний В. В.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/7306/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого судді: Драного В.В.

при секретарі Дятел О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення в країну походження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ульянов С.М., звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до відповідача Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС про визнання протиправним і скасування рішення Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС про примусове повернення позивача в країну походження від 17.10.2024 року № 016877. В обґрунтування позову вказав, що він є громадянином Вірменії та 23.07.2024 року в`їхав на територію України, маючи при собі посвідку на тимчасове проживання в Україні, строк дії якої автоматично продовжено у зв`язку з воєнним станом. Однак, рішенням відповідача від 08.10.2024 року дана посвідка була скасована, про що позивач дізнався лише при ознайомленні з оскаржуваним рішенням. Зазначив, що в оскаржуваному рішенні вказано, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців прийнято рішення про примусове видворення позивача з України не пізніше 15.11.2024 року. Копію даного рішення позивач отримав 17.10.2024 року. При винесенні оскаржуваного рішення позивачу не було надано можливості скористатися правовою допомогою.

Вказав, що єдиним порушенням законодавства України про правовий статус іноземців, за яке позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП є порушення строку перебування в Україні та ухилення від виїзду за межі України. При цьому, позивач не вчиняв жодних дій, які порушують законодавство України про правовий статус іноземців, його дії не суперечили інтересам забезпечення національної безпеки України чи охороні громадського порядку, охороні здоров`я. З постановою відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП він не згодний, а тому оскаржив її до суду. Вважає, що він перебуває на території України на законних підставах, мав зареєстроване місце проживання в Україні, має спільну дитину з громадянкою України, шлюб з якою розірвано. На розгляді в суді перебуває позов ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільним майном подружжя.

Ухвалою суду від 28.10.2024 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Представник відповідача 01.11.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що 08.10.2024 року відповідачем було прийнято рішення № 2126 про скасування посвідки ОСОБА_3 на тимчасове проживання в Україні, яке було надіслано йому 11.10.2024 року та отримано ним особисто 24.10.2024 року. Іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування посвідки, протягом семиденного строку з дня отримання копії даного рішення повинен здати посвідку, знятися з місця реєстрації та виїхати за межі України. Однак ОСОБА_4 цього не зробив, а тому Соснівським відділом 16.10.2024 року було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та того ж дня його було розглянуто та винесено оскаржувану постанову. Оскаржуване рішення про примусове видворення було прийнято на наступний день після притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому він мав достатньо часу скористатися правовою допомогою. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 16.04.2025 року провадження у справі зупинено до вирішення іншої адміністративної справи № 405/7261/24.

Ухвалою від 08.05.2025 року поновлено провадження у справі.

Представник позивача 10.06.2025 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі та участі позивача.

Представник відповідача 12.06.2025 року подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Республіки Вірменія, що підтверджується його паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 10.05.2023 року та дійсним до 10.05.2023 року (а.с. 26-28).

ОСОБА_4 є батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в Україні, мати ОСОБА_7 (а.с. 14).

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2024 року в справі № 703/598/24 укладений 10.10.2017 року шлюб між ОСОБА_8 та громадянкою України ОСОБА_7 розірвано (а.с. 21-24).

При цьому, 18.04.2023 року ОСОБА_9 видана посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 строком дії до 17.04.2024 року.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 року № 1202 установлено, що: посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам російської федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24.02.2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування. Тому, дана посвідка зберегла свою дію і після 17.04.2024 року, що сторонами не заперечується.

У свою чергу, ОСОБА_4 раніше виїжджав за межі України та прибув до України 23.07.2024 року, що підтверджується відмітками у його паспорті та Витягом Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с. 29, 55).

08.10.2024 року заступник начальника ЦПМУ ДМС прийняв рішення № 2126 про скасування посвідки ОСОБА_3 на тимчасове проживання (а.с. 47), яке була направлено ОСОБА_9 засобами поштового зв`язку 11.10.2024 року та отримане ОСОБА_8 24.10.2024 року, що підтверджується списком відправлень та даними трекінгу ДП «Укрпошта» (а.с. 52, 53, 54).

16.10.2024 року головним спеціалістом Соснівського відділу у місті Черкаси ЦПМУ ДМС Василевичем А.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК № 002009 відносно ОСОБА_10 . Згідно цього протоколу 16.10.2024 року о 14:30 год. за адресою: м. Черкаси, встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_4 не виїхав за межі території України після прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні. Також ОСОБА_4 у протоколі підписався про те, що він не потребує допомоги перекладача та про те, що його повідомлено, що розгляд справи відбудеться 16.10.2024 року о 15:00 год. (а.с. 17-18).

16.10.2024 року начальником Соснівського відділу у місті Черкаси ЦПМУ ДМС Слобожаник А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЧК № 002007 відносно ОСОБА_10 . Згідно цієї постанови 16.10.2024 року о 14:30 год. за адресою: м. Черкаси, встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_4 не виїхав за межі території України після прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, чим порушив строки законного перебування в Україні та порушив п. 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, п. 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року№ 322. Цією постановою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с. 19-20).

Рішенням Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС про примусове повернення в країну походження від 17.10.2024 року № 016877 позивача громадянина Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусово повернуто до країни походження за порушення законодавства України про правовий статус іноземців, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. При цьому, згідно бланку даного рішення відповідна підстава, за якою прийнято таке рішення, не підкреслена, тобто не конкретизована. ОСОБА_9 надано строк до 15.11.2024 року для залишення території України. В обґрунтування рішення вказано, що ОСОБА_4 23.07.2024 року в`їхав на територію України через КПП «Могилів-Подільський» з приватною метою та він був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 органом 7101 від 18.04.2023 року, строком дії до 17.04.2023 року, яка була скасована рішенням відповідача № 2126 від 08.10.2024 року. Після скасування даної посвідки ОСОБА_4 не покинув територію України в семиденний строк, чим порушив п. 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322. В подальшому, 16.10.2024 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення строку перебування на території України та ухилення від виїзду з території України. Штраф сплачений (а.с. 11-13).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 року в справі № 340/7041/24, яке набрало законної сили, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до ЦПМУ ДМС про визнання протиправним та скасування рішення № 2126 про скасування посвідки ОСОБА_3 на тимчасове проживання відмовлено (а.с. 88-93).

Водночас, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2025 року в справі № 405/7261/24, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 до Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушеннязадоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЧК № 002007, винесену начальником Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління ДМССлобожаник А.В. відносно ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с. 109).

Тобто, ОСОБА_4 вважається таким, що не притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме за порушення законодавства України про статус іноземців.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії:

1)порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

2)суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України;

3)суперечать інтересам забезпечення охорони громадського порядку;

4)якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Примусове повернення здійснюється за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно п. 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до п. 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322, після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Згідно п. 68 цього Порядку іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення.

Як вбачається із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів врегульовані Законом України «Про адміністративну процедуру».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).

Відтак, рішення Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС про примусове повернення позивача в країну походження від 17.10.2024 року № 016877 є адміністративним актом, а на спірні правовідносини поширюються вимоги даного Закону.

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 71, ч.ч. 1, 2 ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт. Письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин. Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються:

1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи);

2) фактичні обставини справи;

3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи;

4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу;

5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 дізнався про рішення № 2126 про скасування його посвідки на тимчасове проживання лише 16.10.2024 року під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а копію даного рішення отримав лише 24.10.2024 року. Доказів того, що позивачу було відомо про це рішення раніше або доказів того, що він отримав копію цього рішення раніше відповідачем не надано.

При цьому, згідно норм чинного законодавства ОСОБА_4 повинен був виїхати за межі території України після прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні у семиденний строк з дня отримання копії такого рішення, а саме до 30.10.2024 року.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 станом на 17.10.2024 року (дата винесення оскаржуваного рішення) строки законного перебування в Україні не порушив.

У свою чергу, суд звертає увагу, що оскаржуване рішення не містить конкретної вказівки на підставу, передбачену ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку з якою було прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_3 до країни походження. Тобто, оскаржуваний адміністративний акт відповідача не містить детальної правової оцінки обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки, що не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру».

При цьому, твердження позивача про застосування до нього примусу при винесенні оскаржуваного рішення жодними доказами не підтверджуються.

Згідно ст. 87 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта. Протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема:

1) прийнятий адміністративним органом, що:

а) не мав на це повноважень;

б) використав дискреційні повноваження незаконно;

2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;

3) порушує норми матеріального права;

4) не відповідає принципам адміністративної процедури.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності рішення про примусове повернення позивача в країну походження від 17.10.2024 року № 016877, не доведено факту наявності в діях позивача обставин, передбачених ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на момент його прийняття. Більш того, в самому рішенні не викладено детальної правової оцінки обставин, виявлених адміністративним органом, із чітким зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки.

За наведених обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим рішення Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС про примусове повернення позивача в країну походження від 17.10.2024 року № 016877 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки порушує норми матеріального права та не відповідає принципу обґрунтованості.

Крім того, відповідно до вимог ст. 139 КАС України з Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12, 72-77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення в країну походження- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження від 17.10.2024 року № 016877.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (25006, м. Кропивницький, вул. Єгорова. 25а, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його підписаннядо Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного суду

міста Кропивницького В.В. Драний