Справа № 520/34688/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 р. Справа № 520/34688/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/34688/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 треті особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення та не проведення службового розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) протиправною;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 в межах їх повноважень призначити та провести службове розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 );

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не складення та не видачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), оформленої на його ім?я згідно з додатком № 5 до наказу Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в межах своїх повноважень видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ), довідку про обставини травми (поранення. контузії, каліцтва), оформлену згідно з додатком № 5 до наказу Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем бойового травмування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час здійснення заходів необхідних для забезпечення оборони України, безпосередньо виконуючи бойові накази, ОСОБА_1 захворів на деформуючий артроз третьої стадії та отримав інші супутні травми, свідоцтвом про хворобу 12 регіональної ВЛК №4 від 27.09.2024 встановлено, що захворювання пов?язане із проходженням військової служби. Вказує, що він неоднарзово звертався з рапортами командиру ВЧ НОМЕР_3 з проханням провести службове розслідування по факту бойового травмування та видати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Однак службове розслідування проведене не було та довідка про обставини отримання травми (поранення, контузії, каліцтва) не була видана.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення та не проведення службового розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 в межах їх повноважень призначити та провести службове розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем в позовній заяві не наведено жодного факту та не надано жодного доказу на підтвердження того, що існували травми отримані позивачем саме у період з 14.03.2023 по 12.12.2024, під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 . Впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю або одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання, тощо. Вказує, що позивачем не було надано до суду відповідь Військової частини НОМЕР_1 , якою позивачу було б відмовлено у задоволенні його рапорту або доказів щодо відмови у його не прийняття. Вказані рапорт ОСОБА_1 від 11.10.2024 та адвокатський запит від 31.10.2024 до військової частини не надходили.

Позивачем подано відзив, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 14.03.2023 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №31-РС ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 призначений на посаду старшого механіка-водія., що підтверджується військовим квитком (а.с. 42-44).

Позивач у період з 24.03.2022 по 14.07.2022, 3.01.08.2022 по 19.12.2022, з 26.12.2022 по 12.03.2023, з 01.04.2023 по 09.07.2023, з 22.07.2023 по 15.02.2024, з 06.03.2024 по 27.03.2024, з 13.04.2024 по 05.05.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Харків, с. Нетрівське, с. Гусарінка Ізюмського райоу Харківської області, с. Питомник, с. Руська Лозова, с. Проходи, с. Веселе, с. Нескучие Харківського району Харківської області, с.Старицяи Чугуївського району Харківської області, м. Бахмут Донецької області, с. Яструбине Сумського району Сумської області, с. Новодарівка Пологівського району Запорізької області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №3353 від 08.09.2024 року (а.с. 56).

Із змісту свідоцтва про хворобу №4 від 17.05.2023р. вбачається, що позивач має скарги на біль в ділянці лівого колінного суглобу, періодичний головний біль в тім?яній ділянці, відчуття слабкості у третьому, четвертому, п?ятому пальцях лівої стопи, залишку при помірному фізичному навантаженні, кашель з незначною кількістю мокротиння, періодичний біль в епігастральній ділянці, печію, зниження слуху на обидва вуха, зниження гостроти зору на обидва ока. Короткий анамнез: зі слів біль в лівому колінному суглобі турбує з 2000 року травми лівого колінного суглобу, що була отримана в ДТП. Лікувався консервативно. Протягом останнього року відмічав і постійкість болю, що пов`язує з постійним фізичним навантаженням. Після проведення обстежень (рентгенографія, СКТ) було встановлено діагноз: лівобічний горартроз третьої стадії. 02.07.2024 оперований тотальне цементне ендопротезування лівого колінного суглобу. Заніміння пальців лівої стопи відмічає останні два тижні. В липні 2022 року отримав вибухове поранення з гострою черепно-мозковою травою, акубаротравмою та сліпим непроникаючим пораненням м`яких тканин передньої стінки живота (довідка про обставини травми командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.12.2022.

Відповідно до свідоцтва про хворобу діагноз та постанова на ВЛК про причинний зв?язок захворювания, травми, поранення, контузії, каліцтва: Стан після тотального цементного ендопротезування (02.07.2024) лівого колінного суглобу з приводу деформуючого артрозу третьої стадії. Лівобічна компресійно-ішемічна невропатія дистальних гілок великогомілкового нерву з помірними сенсорними порушеннями, легким парезом згиначів другого-п?ятого пальців лівої стопи. Захворювання: - ТАК, пов?язані з проходженням військової служби. Наслідки перенесеної ЗЧМТ (14.07.2022), струсу головного мозку. акубаротравми у вигляді вестибуло-атактичного, астено-невротичного синдромів, лівобічної непросенсорної приглухуватісті з сприйняттям шепітної мови 4 м. Змішнілий післяопераційний рубець передньої стінки живота після вогнепального осколкового сліпого непроникаючого поранення (14.07.2022). Травма - ТАК, пов?язана з захистом Батьківщини (а.с. 53-54).

Зі змісту довідки військово лікарської комісії №4502 від 02.08.2024 року молодшому сержанту ОСОБА_1 проведено медичний огляд у військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_5 02.08.2024 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). [М16] Лівобічний посттравматичний (2000 рік) деформуючий варусний гонартроз-ІІІст з вираженним больовим синдромом, лікований оперативно (02.07.2024-тотальне цементне ендопротезування лівого колінного суглобу ендопротезом U2 United). Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 58).

Позивач не погодившись із бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення та не проведення службового розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкт владних повноважень не вжив можливих і достатніх заходів з метою об`єктивного вирішення питання і не перевірив належним чином прийняте ВЛК рішення.

Отже, суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення та не проведення службового розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 та зобов?язання військову частину НОМЕР_1 в межах їх повноважень призначити та провести службове розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 .

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття рішення у справі, у суду відсутні докази того, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), за результатами проведення розслідування на виконання судового рішення, відповідачем складена не буде. За відсутності цієї обставини, а також результатів розслідування і висновків про обставини отримання позивачем травми, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, як передчасно заявлені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені статтею 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно ч. ч. 3,4 ст.2 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

В ст.1, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ видно, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Цим Законом гарантуються військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, в тому числі передбачає охорону здоров`я, медичну допомогу військовослужбовців, а також відповідну допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності внаслідок поранення при виконанні обов`язків військової служби.

Згідно ч.9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: -допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; -призовники - особи, приписані до призовних дільниць; -військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; -військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; -резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Із змісту ч.ч. 2, 3, ст. 2 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" видно, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону Закон "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Наказом Міністерства оборони України № 332 від 27.10.2021р. (далі Інструкція №332), затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, яка набрала чинності 06.01.2022р., п.3 передбачено, що випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції.

Розслідування та облік нещасних випадків:

-розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

До гострого професійного захворювання належить захворювання, що виникло після одноразового (протягом не більше однієї доби) впливу на військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби шкідливих факторів середовища фізичного, біологічного та хімічного характеру (в тому числі інфекційні, паразитарні, алергійні захворювання).

Згідно п.2 розділу ІІ Інструкції №332 передбачено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.

У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання до медичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я; негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.

Згідно абз.1 п.3 розділу ІІ Інструкції №332 нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.

У цьому випадку, відбувся саме випадок, передбачений п.1 Розділу ІІ, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше.

Доводи апеляційної скарги про те, що травма позивача не відноситься до гострого професійного захворювання, оскільки таку травму отримав ще в 2000 році колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідач не вчиняв дії з метою встановлення того, чи могла військова служба безпосередньо вплинути на розвиток вже наявних у останнього захворювань, чи вплинула вона на перебіг таких захворювань, або того, що наявний стан навпаки ніяк не пов`язаний з несенням служби у вказаний період.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач дійсно досліджував або перевіряв питання встановлення ВЛК причинного зв`язку захворювань ОСОБА_1 з проходженням військової служби.

Крім того, довідка ВЛК про причинний зв`язок та свідоцтво про хворобу №4 від 27.09.2024р., є чинними, не оскаржувались та не скасовувалося, оскільки доказів протилежного не надано суду.

Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 у справі №806/526/16 щодо аналогічних правовідносин зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не повинен надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів - членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК в межах дотримання процедури прийняття такого висновку. Суди не дають оцінку обґрунтованості висновків щодо конкретних діагнозів і інших специфічних понять, а також не повинні самостійно робити висновок про наявність чи відсутність відповідного причинного зв`язку захворювань з певною діяльністю або іншими обставинами.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що виявивши своє бажання отримати акт проведення службового розслідування щодо його бойового травмування, в вересні 2024 року ОСОБА_1 намагався подати рапорт про проведення службового розслідування з дотриманням вимог пункту 233 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, але безпосереднє командування відмовилося прийняти рапорт всупереч відповідному законодавству.

У зв`язку з цим позивач надіслав рапорт засобами поштового зв`язку 11.10.2024 на ВЧ НОМЕР_1 через Міністерство оборони України.

Колегія суддів враховує, що Міністерство оборони України отримало рапорт про проведення службового розслідування 15.10.2024, що вбачається з офіційних відомостей веб-сайту «Укрпошта» (а.с. 84).

Також, відповідачем жодним чином не спростовано доводи позивача про подання останнім усного рапорту про проведення службового розслідування.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, колегія суддів з огляду на наявність у відповідача визначених законом повноважень щодо всебічного дослідження відповідних спірних питань, щодо отримання усіх необхідних документів та відомостей, і враховуючи невчинення усіх необхідних дій, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, висновку, що суб`єкт владних повноважень не вжив можливих і достатніх заходів з метою об`єктивного вирішення питання і не перевірив належним чином прийняте ВЛК рішення.

З урахуванням чого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення та не проведення службового розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 та зобов`язав військову частину НОМЕР_1 в межах їх повноважень призначити та провести службове розслідування стосовно бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 .

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 по справі № 520/34688/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло