Справа № 120/7484/25
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

16 червня 2025 р. Справа № 120/7484/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов

в с т а н о в и в :

30.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятих відповідачем постанови про накладення штрафу № 000077 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; постанови про накладення штрафу № 000076 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; постанови про накладення штрафу № 000075 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; постанови про накладення штрафу № 000074 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; постанови про накладення штрафу № 000073 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.

Ухвалою суду від 04.06.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів сплати судового збору в сумі 5100,00 грн.

11.06.2025 року позивач вимоги вказаної ухвали виконав.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

11.06.2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанов Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про накладення штрафу № 000077 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; № 000076 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; № 000075 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; № 000074 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; № 000073 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн. до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову щодо виконання оскаржуваних постанов, позбавить можливості позивача користуватися банківськими рахунками на яких розміщені грошові кошти, як засоби для особистого існування, та будуть введені органами виконавчої служби інші обмеження, такі як накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, внаслідок чого права позивача будуть обмежені, що істотно ускладнить та унеможливить ефективний захист порушених прав та інтересів позивача.

При цьому, позивач зазначає, що відкриття судом провадження по справі не перешкоджає вчиняти дії з примусового виконання вищезазначених постанов.

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Визначаючись щодо наявності підстав для забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В силу приписів ч. 1 ст. 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, забезпечення позову є наданням заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду до набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 826/14951/18.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи, та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Предметом оскарження у даній адміністративній справі є постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про накладення штрафу № 000077 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; № 000076 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; № 000075 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; № 000074 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн.; № 000073 від 06.05.2025 року на суму 102 000 грн. за порушення п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Зі змісту Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567), вбачається, що адміністративно-господарські штрафи накладаються шляхом винесення керівником (або його заступником) органу державного контролю (Укртрансбезпеки чи її територіального органу) відповідної постанови, яка є обов`язковою для виконання правопорушником.

Пунктом 28 Порядку №1567, адміністративно-господарський штраф повинен бути перерахований суб`єктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову.

В свою чергу, згідно п. 2 ч. 4 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі: невиконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, визначених статтею 29 цього Закону, крім усунення формальної невідповідності, передбаченої частиною третьою статті 29 цього Закону, - у розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для осіб, які ввели продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважаються такими, що ввели продукцію в обіг, у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів (крім юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів - юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 7 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» суб`єкт господарювання має право оскаржити рішення органу ринкового нагляду про накладення штрафу до керівника органу ринкового нагляду, а також у судовому порядку. У разі оскарження рішення у суді суб`єкт господарювання сплачує штраф після прийняття відповідного рішення керівником органу ринкового нагляду або судом.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів, рішень Національного банку України, наказів Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України або осіб, які виконують їхні обов`язки, що законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною п`ятою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Аналізуючи наведене, оскаржувані постанови про накладення штрафу у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчими документами та за умови відсутності факту добровільного виконання такого рішення органу державного контролю, вони підлягають примусовому виконанню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зауважує, що якщо відповідач вчинив дії щодо примусового виконання оскаржуваних постанов, це свідчить про те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року (справа №640/7046/19).

З огляду на те, що заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про накладення штрафу від 06.05.2025 року пред`явлені до примусового виконання та державним виконавцем відкрито виконавче провадження за цими постановами, відсутні підстави вважати, що існує реальна загроза стягнення з позивача штрафу, а відтак ймовірність ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім цього, суд враховує, що долучені до заяви про забезпечення позову докази не містять в собі відомостей щодо неможливості продовжувати нормальне функціонування господарської діяльності позивачем, з урахуванням розміру накладеного штрафу.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2020 у справі №800/521/17 звернула увагу, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 року у справі №640/10883/22.

Враховуючи викладене, з урахуванням співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову слід відмовити

Дата постановлення ухвали обумовлена перебуванням головуючого судді Дончика В.В. у відпустці з 09.06.2025 року по 13.06.2025 року включно.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, - відмовити.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслати заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Дончик Віталій Володимирович