Справа № 520/28926/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 р. Справа № 520/28926/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/28926/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009, з 01.09.2015 по 31.08.2017 роки та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,51975;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 16.07.2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009, з 01.09.2015 по 31.08.2017 роки та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,51975;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача судові витрати у розмірі 969 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009, з 01.09.2015 по 31.08.2017 роки та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,51975.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 16.07.2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009, з 01.09.2015 по 31.08.2017 роки та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,51975.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 968,96 грн.

ГУ ПФУ в Харківській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що при переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком враховано страховий стаж та заробітна плата набуті після призначення (попереднього перерахунку) пенсії по інвалідності. Пенсію обчислено при страховому стажі 34 роки 3 місяці 3 дні (по 31.08.2017 включно) коефіцієнт страхового стажу складає 0.34250. Середньомісячну заробітну плату обчислено за період роботи з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009, з 01.09.2015 по 31.07.2017, коефіцієнт заробітної плати склав 1.34380. Середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії склала 5058.60 грн (3764, 40 грн. * 1.34380, де 3764,40 грн - середній показник за 2016 рік, 1.34380 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Оскільки після призначення пенсії по інвалідності позивач набув більше як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, тому йому при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовано середню заробітну плату (доходу), визначену частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії. Розмір пенсії за віком станом на 26.09.2017 становив 2339 грн. Вказало, що здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи з розрахунку коефіцієнта заробітної плати застрахованої особи 1.51975 за період роботи, який складав з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004 , з 01.05.2006 по 31.12.2009 є недоцільним. Пенсію обчислено відповідно до чинного законодавства.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що чинне законодавство не наділяє орган Пенсійного фонду правом самостійно змінювати періоди страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку, а тому відповідач був зобов`язаний обирати для позивача найбільш вигідний спосіб обчислення заробітної плати з коефіцієнтом 1, 51975, який враховувався при призначенні пенсії. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року - залишити без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 04.06.2013 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи за загальним захворюванням відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 26.09.2017 року його було переведено на пенсію за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розмір пенсії ОСОБА_1 по інвалідності обчислювався з урахуванням страхового стажу 32 роки 3 місяці 7 днів, з них 03 роки 2 місяці 16 днів додатковий стаж (коефіцієнт страхового стажу становив 0.35417, з урахуванням кратності 1, 35 - 0.47813) та заробітної плати врахованої за період роботи з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009 (коефіцієнт заробітної плати на дату призначення пенсії складав 1.51975), із застосуванням середньоїмісячної заробітної плати в розмірі 3513,94 грн. Розмір пенсії по інвалідності до 26.09.2017 становив 1312 грн.

26.09.2017 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про здійснення переводу на пенсію за віком.

З 26.09.2017 позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі поданої ним заяви.

Розмір пенсії за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 34 роки 3 місяці 3 дні (зарахований по 31.08.2017), коефіцієнт страхового стажу становив 0.34250 (з урахуванням кратності 1, 35 - 0.47813) та заробітної плати, врахованої за період з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009, з 01.09.2015 по 31.07.2017, коефіцієнт заробітної плати склав 1.34380.

Оскільки після призначення пенсії по інвалідності позивач продовжував працювати, то при обчисленні пенсії за віком враховано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 рік - 3764, 40 грн. Після проведеного перерахунку у зв`язку з переведенням на пенсію за віком із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 рік, розмір пенсії станом на 26.09.2017 становив 2339 грн.

16.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009, з 01.09.2015 по 31.07.2017, з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1, 51975.

Листом від 13.08.2024 відповідач відмовив позивачу у перерахунку, зазначивши, що його пенсія розрахована згідно із чинним законодавством та відсутні підстави для проведення перерахунку.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що при перерахунку пенсії за віком позивачу відповідач протиправно зменшив коефіцієнт його заробітної плати (доходу) застрахованої особи з 1.51975 до 1.34380.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

З 01 січня 1992 року постановою Верховної Ради України від 06 грудня 1991 року №1931-XII введено в дію Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788-XII) в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, з 01 січня 2004 року Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 25 Закону №1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) / (100 % х 12), де: Кс коефіцієнт страхового стажу; См сума місяців страхового стажу; Вс визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

З наведеної формули слідує, що розмір заробітної плати (доходу) є прямопропорційним розміру коефіцієнту заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Таким чином, чим більший коефіцієнт заробітної плати, тим більший розмір пенсії за віком отримує застрахована особа.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Як встановлено судовим розглядом, 04.06.2013 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV.

Розмір пенсії по інвалідності позивача обчислювався з урахуванням страхового стажу 32 роки 3 місяці 7 днів, з них 03 роки 2 місяці 16 днів додатковий стаж (коефіцієнт страхового стажу становив 0.35417, з урахуванням кратності 1, 35 - 0.47813) та заробітної плати врахованої за період роботи з 01.01.1982 по 31.12.1986, з 01.07.2000 по 30.06.2004, з 01.05.2006 по 31.12.2009 (коефіцієнт заробітної плати на дату призначення пенсії складав 1.51975).

Після призначення пенсії по інвалідності позивач продовжував працювати і згідно з положеннями статті 45 Закону № 1058-VI мав право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, зокрема, у зв`язку із збільшенням страхового стажу.

Відповідачем при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший було обрано метод обчислення зарплати, при якому відповідач врахував також і зарплату за період після призначення пенсії по інвалідності, який для позивача є найменш вигідним, оскільки зменшився коефіцієнт заробітку з 1.51975 до 1.34380.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що статями 42 і 45 Закону № 1058-IV не встановлено право органів Пенсійного фонду України самостійно змінювати період страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку. У спірному випадку відповідач наведених положень законодавства не врахував і самостійно змінив періоди страхового стажу, з яких обчислювалась заробітна плата (дохід) при призначенні і останньому перерахунку пенсії позивача, що призвело до зменшення коефіцієнту заробітної плати.

При здійсненні переведення пенсіонера, який продовжує працювати, з одного виду пенсії на іншу коефіцієнт заробітної плати повинен бути розрахований із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія первинна пенсія, за винятком випадків коли пенсіонер у своїй заяві виявив бажання здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першої статті 40 Закону № 1058-ІV.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 червня 2022 року при розгляді справи №160/1052/19, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно зменшив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача при переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/28926/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий