Справа № 480/8088/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: І.Г. Шевченко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 р. Справа № 480/8088/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2025, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі № 480/8088/20

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сумського адміністративного суду від 29.12.2021 у справі №480/8088/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії позовні вимоги задоволено, та, з урахуванням ухвали суду від 19.01.2021:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) щодо зменшення розміру відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 68% до 54% при проведенні перерахунку раніше нарахованого довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ),

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ), як судді апеляційного суду у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Сумського апеляційного суду від 04.03.2020 №63 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з розрахунку 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 01.10.2024.

Вказане рішення набрало законної сили та 29.01.2021.

Сумським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління ПФУ в Сумській області вчинити дії.

У подальшому позивач подав заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, до якої додав доповнення та, зокрема, просив зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Сумського адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі №480/8088/20 особисто керівника Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області (а.с.51-53).

Вказана заява обґрунтована тим, що 04.02.2021 відповідач добровільно виконав рішення суду у цій справі№480/8088/20, про що свідчить рішення відповідача 69, та виконував його щомісячно до 25.02.2025. Втім 25.02.2025 відповідач в порушення Конституції та Закону України прийняв рішення 69, в якому дослівно зазначив: Вид перерахунку, у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 25.03.2024... Підстава, уточнення стажу судді... Заг. процент розрах. пенсії від заробітку 54.00. Зі змісту протоколу про перерахунок вбачається, що основний розмір довічного утримання позивача після перерахунку склав 54 %, а повинен складати 68 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням вимог ч.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402. Позивач вважає, що такі незаконні дії та рішення відповідача призвели до зменшення щомісячного довічного грошового утримання позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №480/8088/20 - відмовлено.

Позивач не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. Просить ухвалу суду скасувати і ухвалити нове судове рішення по суті його заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі №480/8088/20.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що рішення суду в цій справі не виконано. Виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні. Рішення у справі 480/8088/20 в частині встановлених 68 відсотків мусить виконуватися. Рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/84442/24 не може бути підставою для перегляду рішення у цій справі, оскільки предметом спору в ній був лише прожитковий мінімум. Таким чином вважає висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю, оскільки рішення відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача 25 та 27 лютого 2025 можуть бути предметом спору у порядку іншого позовного провадження є помилковими та такими, що не узгоджуються з вимогами процесуального права.

16.04.2025 позивачем подано доповнення до апеляційної скарги у якій просив встановити строк для подання звіту про виконання судового рішення 10 календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим та відповідно до частини 2 ст.313, п.2 ч.1 ст.311 КАС апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Залишаючи без задоволення подану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення в частині проведення перерахунку довічного грошового утримання з розрахунку 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, було виконано, що виключає підставу для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в цій частині. Втім порушені, на думку позивача, права після проведеного 25.02.2025 перерахунку довічного грошового утримання судді з 25.03.2024, можуть бути поновлені шляхом звернення у порядку іншого позовного провадження, а не у порядку ст.ст.381-1, 382, 382-1 КАС України у цій справі.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений ст. 382 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Отже, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Так, звертаючись до суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України, позивач пов`язує наявність підстав для її задоволення із обставинами неналежного виконання відповідачем рішення у справі № 440/8088/20. При цьому, в доводах апеляційної скарги позивач по справі посилався на те, що відповідач 25 та 27 лютого 2025 року прийняв рішення, яким скасував рішення суду у справі №480/8088/20, оскільки зменшив відповідні відсотки з 68 до 54.

Колегія зазначає, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимим доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишається невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

При цьому, застосування такого контролю у формі встановлення строку на подання звіту про виконання судового рішення може відбуватися як при прийнятті рішення у справі, так і пізніше.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а, ухвалі від 23 квітня 2019 року у справі № 805/516/18-а, постанові від 26 березня 2020 року у справі № 823/175/17.

Так, з протоколу про перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 , проведеного рішенням Сумського об`єднаного УПФУ від 04.02.2021 №69, встановлено, що на виконання рішення у цій справі відповідачем проведено позивачу з 19.02.2020 перерахунок довічного грошового утримання згідно із довідкою Сумського апеляційного суду від 04.03.2020 №63 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з розрахунку 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (а.с.57). Вказане не заперечується сторонами.

А відтак, судове рішення в частині проведення перерахунку довічного грошового утримання з розрахунку 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, було виконано, що виключає підставу для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в цій частині.

Судом першої інстанції вірно враховано, що дійсно 25.02.2025 позивачу рішенням Сумського об`єднаного УПФУ №9 було проведено перерахунок довічного грошового утримання з 25.03.2024 з визначенням 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Вказане підтверджується протоколом про перерахунок (а.с.58). У протоколі вказано підставу для перерахунку "у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, уточнення стажу судді".

Під час розгляду заяви позивача, поданої в порядку ст. 382 КАС України в суді першої інстанції, відповідачем зазначено, що дійсно під час формування протоколу про перерахунок у програмі формується підстава "у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, уточнення стажу судді", втім такий перерахунок пенсії в 2025році був здійснений на виконання іншого судового рішення - у справі №480/8442/24.

Таким чином, перерахунок довічного грошового утримання позивача в 2025 році, був здійснений не на виконання рішення у справі №480/8088/20.

При цьому такі підстави як "у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, уточнення стажу судді" чи перерахунок на виконання рішення суду у справі №480/8442/24, як вказує представник відповідача, у зв`язку з чим позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання з 25.03.2024 з визначенням 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не були предметом розгляду в межах цієї справи. Вказані обставини потребують окремого судового дослідження, оцінки та системного аналізу норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушені, на думку позивача, права після проведеного 25.02.2025 перерахунку довічного грошового утримання судді з 25.03.2024, можуть бути поновлені шляхом звернення у порядку іншого позовного провадження, а не у порядку ст.ст.381-1, 382, 382-1 КАС України у цій справі.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 про відмову у встановленні судового контролю на виконання судового рішення у справі №440/8088/20 прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС таку необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 по справі № 480/8088/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло