Справа № 560/5715/25
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5715/25
РІШЕННЯ

іменем України

13 червня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також уповноваженого органу Національної поліції України про внесення інформації щодо порушення правил військового обліку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (в т.ч. систем «Оберіг» та "Резерв +", а також «ІПНП», і як наслідок зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 та НПУ негайно вилучити із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (в т.ч. систем «Оберіг» та "Резерв +", а також «ІПНП» інформацію про порушення правил військового обліку від 30.03.2025, що внесено відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації згідно паспорту: АДРЕСА_1 , чим надати можливість до вільного пересування".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.04.2025 близько 15 год. 30 хв. на автодорозі Бориспіль Київ, а саме у Дарницькому районі, поблизу знаку «Київ», його зупинено під керуванням власного транспортного засобу всупереч ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію України», оскільки відповідний працівник поліції не назвав причину зупинки. Крім цього, дана особа не представилась та висловила вимогу припаркуватися на узбіччі, що він і зробив. Під час перевірки персональних даних позивача у інформаційних базах (на планшеті), згоди на використання яких він не надавав, даним працівником поліції поінформовано, що він перебуває у розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_6 із 05.04.2025.

Позивач вважає, що правових підстав оголошення його в розшук не надано, будь-якої повістки про виклик він не отримував та більш того, ніякого оповіщення за номером телефону про отримання листу «Укрпоштою» також не надходило.

Позивач вказав, що його військово-облікові дані вчасно оновлено із застосування програми «Резерв+» та у позивача наявне захворювання, що надає статус «обмежено придатного» (на даний час придатний для військової служби в ТЦК, тилових підрозділах, тощо) та на даний час вказаний факт встановлює за ним обов`язок пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби до 05.06.2025 згідно Закону України від 12.02.2025 за № 4235-IX «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».

Вважаючи дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , Національної поліції України про внесення інформації щодо порушення правил військового обліку ОСОБА_1 протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від Національної поліції України на адресу суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що доказів, які б свідчили про порушення прав позивача саме НПУ (посадовими особами) не надано, а викладене вкотре підтверджує, що права та інтереси позивача центральним органом управління поліції - Національною поліцією України не порушувалися та судового захисту не потребують.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позовні вимоги. Вказує, що надав відповідь із ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що відносно позивача протокол чи постанова про притягнення до адміністративної відповідальності - не формувалися. Він вчасно оновив власні дані (додав витяг із Резерв+ з відміткою) та обізнаний, що обов`язок повідомляти про певні персональні дані особисто в ТЦК та СП існував задовго до 18.05.2024, що він і зробив у 2023 році під час проходження ВЛК. Станом на сьогодні у позивача із 2023 року не відбулося зміни сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування) які я зазначав у запитах на публічну інформацію від 12.08.2024 та 13.10.2024; освіти; номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності).

Від Національної поліції України на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІНФОРМАЦІЯ_6 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що як зазначає позивач, що 07.04.2025 близько 15 год. 30 хв. на автодорозі Бориспіль Київ, а саме у Дарницькому районі, поблизу знаку «Київ», позивача зупинено під керуванням власного транспортного засобу.

Під час перевірки персональних даних позивача у інформаційних базах працівником поліції поінформовано, що позивач перебуває у розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_6 із 05.04.2025.

Позивач вказує, що правових підстав оголошення його в розшук не надано, будь-якої повістки про виклик він не отримував та ніякого оповіщення за номером телефону про отримання листу «Укрпоштою» також не надходило.

З матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 із 27.04.2023 згідно Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 .

Позивач вказує, що йому не було відомо про необхідність з`явитися на виклик до вказаного РТЦК, жодної повістки не отримував, а тому відповідачі на думку позивача вчинили протиправні дії щодо внесення інформації про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (в т.ч. систем «Оберіг» та "Резерв +", а також «ІПНП», а тому звернувся до суду з цим позовом для захисту порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами МВС України, іншими нормативно-правовими актами.

Національна поліція України () є центральним органом управління поліції, утворено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 641.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, та пункту 9 частини 5 статті 160 вказаного Кодексу, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає обґрунтовану наявність встановленого судом факту їх порушення.

Суд зазначає, що Національна поліція України як центральний орган управління поліції, який відповідно до положень частини 2 статті 13 Закону № 580-VIII забезпечує діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань, у спірних правовідносинах, з урахуванням фактичних обставин справи та доказів, якими позивач обґрунтовує свій позов, не є органом, діями якого завдано шкоду, оскільки жодних прав та законних інтересів позивача не порушувала, у спірних правовідносинах жодної участі не приймала.

При цьому, жодних доказів, які б свідчили про порушення прав позивача саме Національною поліцією України (посадовими особами) не надано, а права та інтереси позивача центральним органом управління поліції - Національною поліцією України не порушувалися.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, у рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Під час розгляду кожної справи, суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього неможливо виконати завдання судочинства.

Відсутність порушеного права відповідачем, встановлена при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, оскільки адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, викладено правовий висновок, вказавши, що визначений статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до статей 25 та 26 Закону № 580-VIII поліція в рамках інформаційно - аналітичної діяльності формує, користується, наповнює та підтримує в актуальному стані реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України (далі - ЄІС МВС), створює власні реєстри та бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності відповідно до закону, та інформаційно-аналітичні системи (у тому числі міжвідомчі), необхідні для виконання покладених на неї повноважень.

Наповнення ЄІС МВС працівниками поліції здійснюється засобами інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - системи ІПНП), Положення про яку затверджено наказом МВС України від 03.08.2017 № 676. Зазначено, що відповідно до частини 1 статті 5 Закону «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Реєстр) держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядниками Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України, Служба безпеки України, Служба зовнішньої розвідки України та розвідувальний орган Міністерства оборони України. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

Разом з тим, відповідно до частин 1 та 4 статті 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно частини 5 статті 24 Закону № 580-VIII, частини 3 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу 3 пункту 56 та абзацу 16 пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, органи Національної поліції України за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП), органів СБУ та розвідувальних органів, надісланим у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Реєстром та єдиною інформаційною системою МВС, здійснюють адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого ТЦК та СП, органів СБУ.

Зазначена інформаційна взаємодія здійснюється відповідно до вимог Порядку електронної інформаційної взаємодії Міністерства оборони України (далі - МОУ), Міністерства внутрішніх справ України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, затвердженого спільним Наказом Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України 18.05.2023 № 290/411.

Електронні звернення відносно порушників мобілізаційного законодавства формуються в інформаційних ресурсах МОУ у визначеному електронному форматі та надходять до системи ІПНП.

Такі звернення реєструються в системі ІПНП, відповідно до Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, з автоматичним присвоєнням порядкових номерів єдиного обліку.

За наявності підстав, відомості про відсутність необхідності доставлення особи до ТЦК та СП вносяться працівником ТЦК та СП до Реєстру і шляхом вказаної електронної інформаційної взаємодії надсилаються до системи ІПНП.

Станом на 20.04.2025 за даними системи ІПНП наявне звернення у вигляді набору даних ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Звернення № Е1818965 від 30.03.2025 зареєстровано відділенням поліції № 1 (м. Хмельницький) Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області за № 11366 від 05.04.2025.

Діяльність поліції пов`язана із захистом і обробкою персональних даних, здійснюється на підставах, визначених Конституцією України, Законом України «Про захист персональних даних» (далі - Закон № 2297-VI), іншими законами України.

Згідно частини 5 статті 6 Закону № 2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 8 Закону № 2297-VI суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 11 Закону № 2297-VI органи та підрозділи поліції здійснюють обробку персональних даних осіб у зв`язку із необхідністю виконання обов`язків, які передбачені законом, тому згода такого суб`єкта на їх обробку не потрібна.

Статтею 15 Закону № 2297-VI визначено вичерпний перелік підстав для видалення або знищення персональних даних, зокрема набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Суд встановив, що відповідно до листа Департаменту документального забезпечення НПУ від 23.04.2025 № 38864-2025 згідно з обліковими даними системи електронного документообігу НПУ у період з 01.04.2025 по теперішній час інформації про надходження звернень ОСОБА_1 з питань, що стосуються видалення (вилучення) інформації про вчинення ним правопорушення (порушення правил військового обліку) не виявлено.

Відповідно до статей 25 та 26 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, в рамках якої формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України.

Статтею 25 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених законом. Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності: 1) формує реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України; 2) користується реєстрами та базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади; 3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу; 4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями; 5) надає до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі та в обсягах даних, зазначених у статтях 7, 14 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", відомості, необхідні для забезпечення ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Поліція може створювати власні реєстри та бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності відповідно до закону, та інформаційно-аналітичні системи (у тому числі міжвідомчі), необхідні для виконання покладених на неї повноважень. Діяльність поліції, пов`язана із захистом і обробкою персональних даних, здійснюється на підставах, визначених Конституцією України, Законом № 2297-VI, іншими законами України.

Органи та підрозділи поліції здійснюють обробку персональних даних осіб у зв`язку із необхідністю виконання обов`язків, які передбачені законом, тому згода такого суб`єкта на їх обробку не потрібна (пункт 5 частини першої статті 11 Закону).

Згідно положень статті 26 Закону № 580-VIII, поліція засобами інформаційно-комунікаційної системи наповнює та підтримує в актуальному стані реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно: 1) осіб, щодо яких поліцейські здійснюють профілактичну роботу; 2) виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду; 3) розшуку підозрюваних, обвинувачених (підсудних) осіб, які ухиляються від відбування покарання або вироку суду, або від виконання обов`язків, визначених законом для суб`єктів пробації; 4) розшуку осіб, зниклих безвісти; 5) установлення особи невпізнаних трупів та людей, які не можуть надати про себе будь-яку інформацію у зв`язку з хворобою або неповнолітнім віком; 6) зареєстрованих в органах внутрішніх справ і поліції кримінальних або адміністративних правопорушень, подій, які загрожують особистій чи публічній безпеці, надзвичайних ситуацій; 7) осіб, стосовно яких поліцією застосовано адміністративне затримання, затримання в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, або інше законне затримання; осіб, підданих адміністративному арешту, домашньому арешту; осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення; 8) осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється поліцією; 9) зареєстрованих корупційних кримінальних правопорушень, адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, а також осіб, які їх учинили, та результатів розгляду цих правопорушень у судах; 10) іноземців та осіб без громадянства, затриманих поліцією за порушення визначених правил перебування в Україні; 11) викрадених номерних речей, цінностей та іншого майна, які мають характерні ознаки для ідентифікації, або речей, пов`язаних із учиненням правопорушень, відповідно до заяв громадян; 12) викрадених (втрачених) документів за зверненням громадян; 13) знайдених, вилучених предметів і речей, у тому числі заборонених або обмежених в обігу, а також документів з ознаками підробки, які мають індивідуальні (заводські) номери; 14) транспортних засобів, які розшукуються, у тому числі у зв`язку з безвісним зникненням особи, виявлених безхазяйних транспортних засобів, а також викрадених, втрачених номерних знаків; 15) виданих дозвільних документів у сфері безпеки дорожнього руху та дозволів на рух окремих категорій транспортних засобів; 16) зброї, що перебуває у володінні та користуванні фізичних і юридичних осіб, яким надано дозвіл на придбання, зберігання, носіння, перевезення зброї; 17) викраденої, втраченої, вилученої, знайденої зброї, а також добровільно зданої зброї із числа тієї, що незаконно зберігалася; 18) бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно розшукової діяльності відповідно до закону; 19) дорожньо-транспортних пригод, оформлення яких здійснювалося поліцією, та їх наслідків.

Враховуючи наведене, в даному випадку відсутнє порушене право позивача Національною поліцією України, оскільки безпосередньо Національною поліцією України (у т. ч. посадовими (службовими) особами центрального органу управління поліції) спірних рішень дій/бездіяльності відносно позивача не приймалось, заяви/запити від позивача з питань, що стосуються видалення (вилучення) інформації про вчинення ним правопорушення (порушення правил військового обліку) безпосередньо до Національної поліції України не надходили, звернення у вигляді набору даних ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію зареєстровано структурним підрозділом іншого територіального органу управління поліції - Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, яке є окремою юридичною особою.

У спірних правовідносинах Національна поліція України діє виключно на підставі та у спосіб передбачених чинним законодавством, тому вимога про визнання протиправними дії та вчинення дій зобов`язального характеру є безпідставною та підтверджується наявними у справі доказами.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який продовжує діяти станом на теперішній час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

При цьому, приписами ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» регламентовано, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Відтак, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 року (далі Положення №154 від 23.02.2022 року).

Згідно п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки зокрема ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи. Таким чином, у зв`язку з проведенням заходів загальної мобілізації посадовими особами відповідачів здійснюється вивчення особових справ кожного військовозобов`язаного, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, внесення змін до їх облікових карток та відповідних відомостей про особу до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також приведення військово-облікових документів у відповідність з наявними відомостями та проставлення актуальних даних щодо придатності чи непридатності до військової служби.

Так, механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженим постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487.

Відповідно до пункту 79 Порядку районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; -здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; -проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; - організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; -організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; - забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки забезпечують виконання військового обов`язку громадянами України, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, здійснюють взяття, зняття та виключення з військового обліку в установленому порядку.

Відповідно до пункту 22 Порядку взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_6 не було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмови державного органу, а не у формі дії як вчинку конкретної посадової (службової) особи державного органу та не у формі рішення у розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України.

При цьому, будь-яких управлінських волевиявлень ІНФОРМАЦІЯ_6 суб`єктом владних повноважень не вчинялось і об`єктивно не могло бути вчинено у зв`язку із відсутністю фізичного надходження матеріалів звернення від позивача.

Згідно частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Суд зазначає, що на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2025 листом №5547 від 01.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 надано до суду докази надіслання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 повістки № НОМЕР_3 на адресу ( АДРЕСА_2 ) в якій вказано про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 20.03.2025 о 9:00 годині для уточнення даних, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення АТ "Укрпошта".

Вказану повістку позивач не отримав, а поштове відправлення повернулось на адресу відправника з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд зазначає, що вказана повістка була згенерована з реєстру "Оберіг", при цьому протоколи в ІНФОРМАЦІЯ_6 не складались, а постанови не виносились.

Згідно наданої ІНФОРМАЦІЯ_6 інформації з реєстру "Оберіг" встановлено, що позивач внесений до системи "Оберіг" із статусом "Активний" у зв`язку із неприбуттям за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Суд також зазначає, що позивач не заперечує щодо неявки ним у ІНФОРМАЦІЯ_6 для уточнення даних після 20.03.2025, а тому суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідачів вилучити із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про порушення правил військового обліку позивачем.

Перевіряючи приєднані до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що з урахуванням стандартів доказування, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачами не вчинено протиправних дій щодо порушення прав позивача.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі спростували, а позивач не підтвердив правомірність заявлених позовних вимог, а тому, в їх задоволенні слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподілу не належать.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Національна поліція України (вул. Богомольця Академіка, 10, Мсп601,м. Київ,01024 , код ЄДРПОУ - 40108578) ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя О.П. Шевчук