Справа № 303/3236/25
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 303/3236/25 пров. № А/857/19554/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2025 року (суддя Курах Л.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Мукачево, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №303/3236/25 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),

про продовження строку затримання,

встановив:

У травні 2025 року позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, в межах строків, визначених частинами 11, 12 статті 289 КАС України, а саме, на 6 (шість) місяців до 11.11.2025.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважав позовну заяву безпідставною. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2025 позовну заяву задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні строком на 3 (три) місяці, а саме до 11.08.2025 (включно).

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, а також на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції взагалі не дослідив та не врахував заперечення відповідача проти позову, що призвело до порушення норм процесуального та матеріального права. Так, підставами для заперечення проти позовних вимог у відзиві було зазначено: щодо відповідача відсутнє рішення про видворення; скасування рішення про видворення є підставою для звільнення відповідача з ПТПІ; відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили про продовження строку затримання відповідача в ПТПІ до 11.05.2025; відсутність правових підстав позову; обмеження свободи пересування відповідача лише призводить до порушення зобов`язань за ЄКПЛ. Зауважує скаржник, що у зв`язку зі скасуванням рішення про видворення та наявності відповідного рішення суду, відповідач зобов`язаний був звільнити з ПТПІ. Продовження строку затримання є також необґрунтованим з огляду на те, що наразі відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про продовження строку затримання відповідача до 11.05.2025, оскільки рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2025 у справі №303/1663/24 оскаржується в апеляційному порядку. Також 29 липня 2024 року відповідач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області з належно заповненою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. З моменту належного звернення відповідача із заявою 29.07.2024 по дату прийняття органом міграційної служби цієї заяви пройшло 7 місяців, протягом яких відповідач вже перебуває у ПТПІ та обмежений у свободі пересування. Відповідач звертає увагу суду, що саме дії органу державної влади (Управління ДМС України в Чернігівській області) стали причиною того, що фактично заява відповідача була прийнята лише 17.02.2025. Неправомірна поведінка органу державної влади знову зумовила необхідність оскарження протиправних рішень спочатку в адміністративному порядку, а потім, у разі відхилення скарги відповідача призведе до судового оскарження, тривалість якого може суттєво перевищити граничні строки перебування в ПТПІ. Також судом не враховано те, що відповідач документований довідкою про звернення за захистом та є таким, що перебуває в Україні на законних підставах. Суд не врахував відсутність мети застосування обмежувального заходу. Отже, судом першої інстанції не досліджено необхідність продовження обмеження свободи відповідача.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 08.05.2025 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволені позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, зазначаючи, шо рішення судом винесено із дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, приведені в апеляційні скарзі доводи висновку суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди з ним. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з врахуванням наступного.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

20.06.2024 близько 08.00 прикордонним нарядом «Група реагування» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів до державного кордону, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

21.06.2024 року начальником НОМЕР_2 прикордонного загону полковником ОСОБА_3 було затверджено рішення про примусове видворення відповідача за межі території України (а.с.38).

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року у справі №303/5363/24 громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком 6 (шість) місяців, а саме до 20.12.2024 (включно) (а.с.14).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2024 року у справі №303/9909/24 продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України строком на 3 (три) місяці, а сааме до 16.03.2025 (включно) (а.с.20).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2025 року у справі №303/1663/25 продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні строком на 2 (два) місяці, а саме до 11.05.2025 (включно) (а.с.31).

Це рішення суду від 11.03.2025 року залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 року.

Також встановлено, що згідно з постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2024 року у справі №297/2794/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1 ст. 204-1 КуПАП та накладено стягнення у вигляді штрафу (а.с.40).

Відповідно до рішення, затвердженого начальником НОМЕР_2 прикордонного загону полковником ОСОБА_3 від 27.06.2024 громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України, де відповідач утримується (а.с.42).

Згідно листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України від 29.07.2024 №7477.5-109/7477.1-24, адресованого начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач 29.07.2024 року звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, яка була направлена для розгляду до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (а.с.44).

У відповідь на запит в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.08.2024 №02.1/11165-24-Вих, Управління ДМСУ в Чернігівській області повідомило листом від 23.08.2024 №7401.6-4760/74.2-24 про те, що заява-анкета ОСОБА_1 із додатками була повернута адресату 20.08.2024, а сам заявник не перебуває на обліку в Управлінні як шукач захисту (а.с. 45, 46).

31.08.2024 та 19.09.2024 позивач звертався до Сектору оформлення документів №2 Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України з проханням про надсилання на адресу НОМЕР_2 прикордонного загону копії паспортного документу відповідача, внаслідок чого, вищезазначена установа надіслала інформаційну сторінку паспортного документу громадянина російської федерації НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата видачі 30.05.2019, дійсний до 30.05.2023, орган, що видав Посольство росії в Україні, а також її офіційний переклад на українську мову (а.с. 47, 48).

17.02.2025 позивач звернувся до начальника УДМСУ в Чернігівській області з проханням повідомити про вчинені ними відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дії та прийняті правові рішення (а.с.59).

Відповіддю від 18.02.2025 №7401.6-1012/74.2-25 УДМСУ в Чернігівській області, повідомило НОМЕР_2 прикордонний загін, що 17.02.2025 УДМС у Чернігівській області прийнято до розгляду заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та видано вказаному іноземному громадянину довідку про звернення за захистом в Україні № НОМЕР_4 , терміном дії до 17.03.2025 (а.с.61).

28.02.2025 позивач звернувся до начальника УДМСУ в Чернігівській області з проханням повідомити про стан розгляду заяви громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та прийняті відносно нього правові рішення (а.с.62).

Відповіддю від 10.03.2025 №7401.6-1352/74.2-25 УДМСУ в Чернігівській області повідомило, що 10.03.2025 УДМС у Чернігівській області прийнято рішення про відмову громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.63).

Згідно листа Чернігівського ПТПІ №7477.5-46/7477.1.2-25 від 14.03.2025 вбачається, що громадянином рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подано скаргу на відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.64).

Чернігівського ПТПІ листом від 30.04.2025 №7401.6-2333/74.2-25 повідомив начальнику НОМЕР_2 прикордонного загону, що громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії довідки про звернення за захистом в Україні №013476 продовжено до 17.06.2025 (а.с.65).

У зв`язку із закінченням продовженого рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2025 року у справі №303/1663/25 строку затримання відповідача до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини визначають, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI).

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4 ст.30 Закону №3773-VI).

Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.30 Закону №3773-VI).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства заходу затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу вказаних норм видно, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити підстави для продовження такого строку, зокрема встановивши, які дії або заходи вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Так, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012р. (далі Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Пунктом 1 розділу 6 Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У розглядуваній справі судом встановлено, що 21.06.2024 начальником НОМЕР_2 прикордонного загону прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України.

Забезпечуючи виконання примусового видворення, НОМЕР_2 прикордонний загін встановив, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують особу, а також передбачені пунктом 16 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортні документи, які б надавали право на виїзд з України встановленим законодавством порядком.

Суд апеляційної інстанції враховує, що на момент затримання відповідача встановлено, що останній документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_5 , виданою 03.08.2017, орган, що видав - 7101 (Сектор оформлення документів № 2 Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України), підстава видачі - 03/01.

Поряд з тим, у відповідача в порушення вимог абзацу 1 частини 22 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутній визначений пунктом 16 частини 1 статті 1 цього Закону паспортний документ, який би посвідчував особу позивача, підтверджував законність перебування його, як іноземця, на території України та давав право на виїзд з України встановленим законодавством порядком.

Так, в матеріалах справи наявні листи НОМЕР_2 прикордонного загону, згідно яких в рамках вжиття заходів щодо документування відповідача НОМЕР_2 прикордонним загоном було направлено лист на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні (МОМ), що є провідною міжурядовою організацією в сфері міграції та Агентством ООН з питань міграції в Україні, з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації, в тому числі, відповідача, свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності (лист від 09.11.2024 року № 02.1/14790-24-Вих).

Також позивач звертався до Міжнародного Комітету Червоного Хреста з проханням надати детальну інформацію з приводу підстав, порядку отримання та використання екстреного проїзного документа для подальшого розгляду питання щодо можливості документування ним громадян російської федерації, в тому числі відповідача (лист від 02.12.2024 №02.1/15752-24-Вих).

В зв`язку з неотриманням з невідомих причин відповіді на попередній лист на адресу Міжнародного Комітету Червоного Хреста було направлено повторний лист з тим самим проханням (лист від 05.02.2025 №02.1/2308-25-Вих, від 05.02.2025 №02.1/2308-25-Вих).

26.03.2025 на адресу НОМЕР_2 прикордонного загону надійшов лист Міжнародного Комітету Червоного Хреста (№3178-25-Вх), з якого стало відомо, що вони не заперечують щодо можливості надання допомоги у видачі екстрених проїзних документів громадянам російської федерації та республіки білорусь.

Вказані обставини підтверджують вживання позивачем активних заходів (дій) з метою ідентифікації особи та для вирішення інших питань в процесі затримання та примусового видворення відповідача за межі території України.

Колегія суддів також враховує, що 29.07.2024 року відповідач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, однак як стало відомо позивачу із листа Управління від 23.08.2024 №7401.6-4760/74.2-24, зазначена заява-анкета ОСОБА_1 повернута адресату разом з додатками 20.08.2024.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до УДМСУ в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії (справа №620/12168/24).

За наслідками розгляду вказаної справи Чернігівським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 31.10.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025, яким зобов`язано Управління ДМС України в Чернігівській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 № 649 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 29.07.2024.

17.02.2025 заява ОСОБА_1 прийнята Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області.

Станом на момент подання позовної заяви до суду у цій справі питання про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідним органом не вирішено.

Згідно абз.2 ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Суд встановив, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2025 року по справі №303/1663/25, яким продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні строком на 2 (два) місяці, а саме до 11.05.2025 (включно), за наслідками перегляду в апеляційному порядку постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 року залишено без змін.

Враховуючи наведене та у зв`язку із закінченням продовженого рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2025 року по справі №303/1663/25 строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а також відсутність у відповідача документів, які дають йому право на перетин державного кордону (виїзд з України), та документів на підтвердження законності перебування на території України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку затримання відповідача до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, строком на 3 (три) місяці, а саме до 11.08.2025 (включно), що не спростовано відповідними доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як безпідставні.

Із врахуванням предмету судового спору у цій справі, являються також безпідставними доводи апелянта про те, що здійснення процедури його видворення за межі території України порушує його права і міжнародні принципи щодо заборони вислання.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2025 року в адміністративній справі №303/3236/25 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 12.06.2025 року