Справа № 300/2110/25
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2025 р. справа № 300/2110/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє Мастюгін Євгеній Дмитрович (надалі представник позивача, Мастюгін Є.Д.) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач), в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити з 12.03.2025 року пенсію за віком позивачу, зарахувавши до його страхового стажу періоди з 02.09.1980 по 23.08.1985, з 13.11.1987 по 15.07.1989, з 15.01.1999 по 29.09.1999, з 01.09.1989 по 13.09.1989, з 14.10.2000 по 13.01.2001, з 26.04.2001 по 27.10.2001, з 15.11.2001 по 17.12.2001, з 22.01.2002 по 12.04.2002, з 26.04.2003 по 11.11.2003, з 27.12.2003 по 03.03.2004, з 19.03.2004 по 19.09.2004, з 19.11.2004 по 27.11.2004, з 04.02.2005 по 21.11.2005, з 21.12.2005 по 13.10.2006, з 28.12.2006 по 30.06.2007, з 25.09.2007 по 29.06.2008, з 01.10.2008 по 14.10.2009, з 11.11.2009 по 27.06.2010, з 19.07.2010 по 24.11.2010, з 20.02.2017 по 26.01.2018, з 27.03.2018 по 01.06.2018, з 01.06.2019 по 27.01.2020.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у щорічній відпустці з 21.04.2025 по 16.05.2025 згідно наказу від 04.04.2025 № 80-В.
22.04.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву. Представниця відповідача вказує, що рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості страхового стажу. До страхового стажу не зараховані:
періоди роботи в колгоспах у 1980-1985 та 1987-1989 роках, оскільки згідно первинних документів відсутня інформація про кількість відпрацьованих днів;
період навчання з 01.09.1989 по 13.09.1989, оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР № 162;
період роботи з 15.01.1999 по 29.09.1999 у зв`язку з наявністю виправлень у датах, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58;
періоди роботи протягом 2000-2010 та 2017-2020 років, оскільки відсутні нормативні підстави на зарахування стажу роботи на території російської федерації.
Зазначила, що страховий стаж за відсутності відповідних записів у трудовій книжці підтверджується іншими документами. Однак, на основі інших наданих позивачем документів, страховий стаж не може бути зараховано відповідачем. З огляду на викладене, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
28.04.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У своїй відповіді представник позивача звернув увагу не необґрунтованість позиції відповідача і просив задовольнити позов у повному обсязі.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою вебпорталу Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 12.03.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 12-14).
Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 75 від 20.03.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідної тривалості страхового стажу. До страхового стажу не зараховано:

періоди роботи в колгоспах у 1980-1985 та 1987-1989 роках, оскільки згідно первинних документів відсутня інформація про кількість відпрацьованих днів;

період навчання з 01.09.1989 по 13.09.1989, оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР № 162;

період роботи з 15.01.1999 по 29.09.1999 у зв`язку з наявністю виправлень у датах, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58;

періоди роботи протягом 2000-2010 та 2017-2020 років, оскільки відсутні нормативні підстави на зарахування стажу роботи на території російської федерації.

Зазначено, що страховий стаж за відсутності відповідних записів у трудовій книжці підтверджується іншими документами. Однак, на основі інших наданих позивачем документів, страховий стаж не може бути зараховано відповідачем (а.с. 9-10).

Вважаючи вказану відмову протиправною, з метою зобов`язання зарахування всіх періодів роботи до страхового стажу та призначення пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами частини 1 статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, який набув чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Положеннями частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року не менше 35 років.

До набрання чинності Закону № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі, також Закон № 1788-XII), відповідно до частини 1 статті 56 якого, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 за № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі, також Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).

У пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, з огляду на наведене, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (надалі, також Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Разом з вказаним, як передбачено у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у згаданому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючих довідок, наказів, відомостей тощо підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду України із заявою від 12.03.2025 про призначення пенсії за віком надано також пакет документів, зокрема копію дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1998 в якій містяться записи також щодо оспорюваних періодів страхового стажу, зокрема про періоди з 15.01.1999 по 29.09.1999 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в приватне підприємство "Торговий дім "Еліта"" (записи № 5-6), з 19.03.2004 по 19.09.2004 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 11-12), з 19.11.2004 по 27.11.2004 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 13 (записи № 13-14), з 04.02.2005 по 21.11.2005 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 15-16), з 21.12.2005 по 13.10.2006 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 17-18), з 28.12.2006 по 30.06.2007 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 19-20), з 25.09.2007 по 29.06.2008 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 21-22), з 01.10.2008 по 14.10.2009 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 23-24), з 11.11.2009 по 27.06.2010 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 25-26), з 19.07.2010 по 24.11.2010 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 27-28), з 01.06.2019 по 27.01.2020 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм ТОВ "Дорстрой-Сибір" (записи № 53-54); копію вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.02.2017 в якому містяться записи також щодо оспорюваних періодів страхового стажу, зокрема про періоди з 20.02.2017 по 26.01.2018 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм автобуса у ФОП ОСОБА_2 (записи № 47-48), з 27.03.2018 по 01.06.2018 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм автобуса у ФОП ОСОБА_2 (записи № 49-50) та копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 23.08.1985 в якій містяться записи також щодо оспорюваних періодів страхового стажу, зокрема про періоди з 02.09.1980 по 23.08.1985 про прийняття на роботу і звільнення з роботи в колгосп "1-ша П`ятирічка" (записи № 1-2), з 13.11.1987 по 15.07.1989 про прийняття на роботу і звільнення з роботи в колгосп "Перша П`ятирічка" (записи № 4, 6), з 01.09.1989 по 13.09.1989 про зарахування на навчання курсантом в школу (записи № 7-8), з 14.10.2000 по 13.01.2001 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автомобільний парк ГК "Мосгортранс" (записи № 25-26), з 26.04.2001 по 27.10.2001 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 27-30), з 15.11.2001 по 17.12.2001 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 31-32), з 22.01.2002 по 12.04.2002 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 33-34), з 26.04.2003 по 11.11.2003 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 35-36), з 27.12.2003 по 03.03.2004 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 37-39) (а.с. 19, 21-23, 25-30, 38, 42-43, 47, 49-50, 55-60).

Стосовно незарахування періодів роботи у колгоспі з 02.09.1980 по 23.08.1985 та з 13.11.1987 по 15.07.1989 роки, оскільки в первинних документах відсутня інформація про кількість відпрацьованих днів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Судом встановлено, що період роботи позивача у колгоспі "Перша П`ятирічка" з 02.09.1980 по 23.08.1985 підтверджується записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 23.08.1985 про прийняття на роботу і звільнення з роботи у колгосп "Перша П`ятирічка" №№ 1-2, а період з 13.11.1987 по 15.07.1989 підтверджується записами цієї самої трудової книжки про прийняття на роботу і звільнення з роботи у колгосп "Перша П`ятирічка" №№ 4-6. Дані записи виконані розбірливим почерком, містять підставу їх внесення та прослідковуваний слід печатки суб`єкта господарювання, вказано посаду, підпис та ПІБ уповноваженої особи (а.с. 47, 49).

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність.

Суд констатує, що вказані вище записи в трудовій книжці позивача містять передбачені чинною на той момент Інструкцією № 162 відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, відомості про посадову особу, яка внесла відповідний запис. Таким чином, записи у трудовій книжці виконані належним чином.

Суд звертає увагу, що саме трудова книжка є основним документом для зарахування того чи іншого періоду роботи до страхового стажу. Незважаючи на наявність чи відсутність додаткових документів, наявності в них розбіжностей чи будь-яких інших недоліків не може слугувати підставою для незарахування до страхового стажу оспорюваного періоду роботи, який належним чином підтверджується трудовою книжкою.

Відсутність інформації щодо відпрацьованих днів не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу. Ведення кадрової документації здійснює суб`єкт господарювання. Відповідальність за наявність записів чи відомостей у таких документах несе безпосередньо суб`єкт господарювання. Натомість відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу, покладено відповідальність за відсутність такої інформації на позивача. З огляду на те, що записи у трудовій книжці мають пріоритетне значення при визначенні страхового стажу особи, відмова відповідача у зв`язку з відсутністю тих чи інших відомостей суперечить нормативному регулюванню даних відносин.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб-підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, пенсійний орган має право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

В той же час, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірний період його роботи.

Зважаючи вищезазначене суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування періодів роботи позивача у колгоспі з 02.09.1980 по 23.08.1985 та з 13.11.1987 по 15.07.1989 роки, оскільки даний період роботи підтверджено достатніми та належними доказами.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1989 по 13.09.1989, оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що Інструкція № 58 діє лише з 1993 року, в той час коли даний запис було внесено до трудової книжки у 1989 році.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях на час первісного заповнення вказаної трудової книжки визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162 (надалі, також Інструкція № 162).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 визначено, що трудова книжка являється основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали більше 5 днів, в тому числі па сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки робітників та службовців та цією Інструкцією.

За змістом пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки робітників та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови Про трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, трудові книжки ведуться на підприємствах, установах та організаціях керівником або уповноваженою ним особою в порядку встановленому чинним на момент заповнення трудової книжки нормативно-правовим актом, який регулює порядок заповнення трудових книжок.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, також на керівників підприємств (роботодавців) покладено і обов`язок по заміні печаток і штампів цих підприємств. Тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника його конституційного права на соціальний захист.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що період навчання позивача з 01.09.1989 по 13.09.1989 підтверджується записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 23.08.1985 про зарахування курсантом та відрахування із школи за власним бажанням №№ 7-8 (а.с. 50). Дані записи виконані розбірливим почерком, містять підставу їх внесення та прослідковуваний слід печатки суб`єкта господарювання, вказано посаду, підпис та ПІБ уповноваженої особи.

З огляду на вищезазначене суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування періоду навчання позивача з 01.09.1989 по 13.09.1989, оскільки даний період страхового стажу підтверджено достатніми та належними доказами.

З приводу незарахування періоду роботи з 15.01.1999 по 29.09.1999 у зв`язку з наявністю виправлень у датах, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 суд звертає увагу на наступне.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, якою установлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 цієї Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Судом встановлено, що період роботи позивача з 15.01.1999 по 29.09.1999 підтверджується записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1998 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в приватне підприємство "Торговий дім "Еліта"" №№ 5-6. Дані записи виконані розбірливим почерком, містять підставу їх внесення та прослідковуваний слід печатки суб`єкта господарювання, вказано посаду, підпис та ПІБ уповноваженої особи (а.с. 19).

Відповідач не зараховує даний період роботи позивача у зв`язку з наявністю виправлень у трудовій книжці.

Суд підтверджує наявність кількох виправлень у записах № 5-6 дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1998, а саме:

виправлено назву підприємства у записі № 5. Назву виправлено із "Злита" на "Элита";

виправлено першу цифру років виданих наказів про прийняття та звільнення позивача у записах 5 і 6 із "2" на "1";

виправлено дату звільнення з роботи у записі № 6 із невставновленої цифри на цифру "2".

Щодо даних виправлень суд зазначає наступне.

Перше виправлення стосується назви підприємства. Назва підприємства зазначена на печатці у трудовій книжці. Суд звертає увагу відповідача, що дані печатки зазначені українською мовою, натомість записи у трудовій книжці виконані російською мовою. Зважаючи на характер виправлення можна зробити висновок, що виправлення зроблено з метою приведення у відповідність до мовного запису назви підприємства.

Виправлення, що стосується року виданого наказу, то суд звертає увагу, що виправлення стосується зміни цифри 2 на 1. Така зміна є цілком логічною, оскільки виправлення стосується тільки першої цифри року. Тобто не виникає сумнівів у виправленні року прийняття такого рішення загалом, а тільки зазначення першої цифри вказаного року.

Стосовно виправлення дати звільнення позивача, суд звертає увагу, що виправлено було тільки дату в аспекті числа звільнення з роботи, натомість поля "місяць" і "рік" змінені не були. Крім того, олівцем в трудовій книжці виконано підрахунок розміру трудового стажу працівника, який корелюється із виправленою датою.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналізуючи вищевказані норми, суд доходить до висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, також на керівників підприємств (роботодавців) покладено і обов`язок по заміні печаток і штампів цих підприємств.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином, оскільки виправлення у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (записи № 5-6) є чіткими, що дає змогу визначити їхню суть та не є суперечливими між собою, то, з огляду на це дії відповідача щодо не зарахування даного періоду страхового стажу позивача є протиправними.

Стосовно незарахування періодів роботи на території російської федерації з 14.10.2000 по 13.01.2001, з 26.04.2001 по 27.10.2001, з 15.11.2001 по 17.12.2001, з 22.01.2002 по 12.04.2002, з 26.04.2003 по 11.11.2003, з 27.12.2003 по 03.03.2004, з 19.03.2004 по 19.09.2004, з 19.11.2004 по 27.11.2004, з 04.02.2005 по 21.11.2005, з 21.12.2005 по 13.10.2006, з 28.12.2006 по 30.06.2007, з 25.09.2007 по 29.06.2008, з 01.10.2008 по 14.10.2009, з 11.11.2009 по 27.06.2010, з 19.07.2010 по 24.11.2010, з 01.06.2019 по 27.01.2020 роки, оскільки Україна 01.01.2023 року вийшла у Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1, 2 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав-учасниць СНД, у тому числі Україна та російська федерація (надалі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тож обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Водночас суд зазначає, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Судом встановлено, що період роботи позивача на території російської федерації з 14.10.2000 по 13.01.2001, з 26.04.2001 по 27.10.2001, з 15.11.2001 по 17.12.2001, з 22.01.2002 по 12.04.2002, з 26.04.2003 по 11.11.2003, з 27.12.2003 по 03.03.2004, з 19.03.2004 по 19.09.2004, з 19.11.2004 по 27.11.2004, з 04.02.2005 по 21.11.2005, з 21.12.2005 по 13.10.2006, з 28.12.2006 по 30.06.2007, з 25.09.2007 по 29.06.2008, з 01.10.2008 по 14.10.2009, з 11.11.2009 по 27.06.2010, з 19.07.2010 по 24.11.2010, з 01.06.2019 по 27.01.2020 роки підтверджується записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1998 про періоди роботи з 19.03.2004 по 19.09.2004 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 11-12), з 19.11.2004 по 27.11.2004 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 13 (записи № 13-14), з 04.02.2005 по 21.11.2005 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 15-16), з 21.12.2005 по 13.10.2006 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 17-18), з 28.12.2006 по 30.06.2007 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 19-20), з 25.09.2007 по 29.06.2008 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 21-22), з 01.10.2008 по 14.10.2009 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 23-24), з 11.11.2009 по 27.06.2010 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 25-26), з 19.07.2010 по 24.11.2010 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм-експедитором в ГУП "Мосгортранс" Філіал 2 (записи № 27-28), з 01.06.2019 по 27.01.2020 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм ТОВ "Дорстрой-Сибір" (записи № 53-54) а також записами про періоди роботи трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 23.08.1985, з 14.10.2000 по 13.01.2001 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автомобільний парк ГК "Мосгортранс" (записи № 25-26), з 26.04.2001 по 27.10.2001 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 27-30), з 15.11.2001 по 17.12.2001 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 31-32), з 22.01.2002 по 12.04.2002 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 33-34), з 26.04.2003 по 11.11.2003 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 35-36), з 27.12.2003 по 03.03.2004 про прийняття на роботу і звільнення з роботи водієм в 15-й автобусний парк ГУП "Мосгортранс" (записи № 37-39). Дані записи виконані розбірливим почерком, містять підставу їх внесення та прослідковуваний слід печатки суб`єкта господарювання, вказано посаду, підпис та ПІБ уповноваженої особи (а.с. 9, 21-23, 25-30, 38, 42-43, 47, 49-50, 55-60).

Також даний період страхового стажу підтверджується додатково:

довідкою Державного унітарного підприємства міста Москва "Мосгортранс" № 08-136-СО від 20.10.2023 р. (а.с. 61-63);

довідкою Державного унітарного підприємства міста Москва "Мосгортранс" № 08-136/1-СО від 20.10.2023 р. (а.с. 64-65);

довідкою Другого автобусного парку Державного унітарного підприємства міста Москва "Мосгортранс" № 521 від 24.11.2010 (а.с. 66);

довідкою Другого автобусного парку Державного унітарного підприємства міста Москва "Мосгортранс" № 521 від 24.11.2010 (а.с. 67);

довідкою Державного унітарного підприємства міста Москва "Мосгортранс" № 273 від 23.10.2023 р. (а.с. 68-69);

довідкою П`ятнадцятого автобусного парку Державного унітарного підприємства міста Москва "Мосгортранс" № 32 від 01.04.2011 (а.с. 70-71);

довідкою П`ятнадцятого автобусного парку Державного унітарного підприємства міста Москва "Мосгортранс" № 31 від 01.04.2011 (а.с. 72-73);

довідкою П`ятнадцятого автобусного парку Державного унітарного підприємства міста Москва "Мосгортранс" № 30 від 01.04.2011 (а.с. 74-75).

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність.

Суд констатує, що вказані вище записи в трудовій книжці позивача містять відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Таким чином, записи у трудовій книжці виконані належним чином.

Суд звертає увагу, що саме трудова книжка є основним документом для зарахування того чи іншого періоду роботи до страхового стажу. Незважаючи на наявність чи відсутність додаткових документів, наявності в них розбіжностей чи будь-яких інших недоліків не може слугувати підставою для незарахування до страхового стажу оспорюваного періоду роботи, який належним чином підтверджується трудовою книжкою позивача.

Наведені відповідачем доводи, обґрунтування та пояснення щодо відсутності правових підстав врахування записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1998, трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 23.08.1985 та інших підтверджуючих наявність страхового стажу у позивача документів для призначення пенсії, суд відхиляє, як необґрунтовані і такі, що не спростовують висновків суду у даній справі, оскільки суду не надано належних доказів в обґрунтування того, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що підстав для не зарахування спірних періодів роботи позивача в російській федерації для обрахунку пільгового стажу при призначенні пенсії позивачу відсутні, а надані підтверджуючі документи не викликають сумнівів щодо їх належності позивачу.

З огляду на вищезазначене суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування періоду роботи позивача на території рф з 14.10.2000 по 13.01.2001, з 26.04.2001 по 27.10.2001, з 15.11.2001 по 17.12.2001, з 22.01.2002 по 12.04.2002, з 26.04.2003 по 11.11.2003, з 27.12.2003 по 03.03.2004, з 19.03.2004 по 19.09.2004, з 19.11.2004 по 27.11.2004, з 04.02.2005 по 21.11.2005, з 21.12.2005 по 13.10.2006, з 28.12.2006 по 30.06.2007, з 25.09.2007 по 29.06.2008, з 01.10.2008 по 14.10.2009, з 11.11.2009 по 27.06.2010, з 19.07.2010 по 24.11.2010, з 01.06.2019 по 27.01.2020 роки, оскільки даний період страхового стажу підтверджено достатніми та належними доказами.

Виходячи з вищезазначеного, суд робить висновок про необхідність скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 75 від 20.03.2025 про відмову в призначенні пенсії.

Суд звертає увагу, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Суд констатує, що після зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача, загальний період його страхового стажу буде більшим, ніж мінімально необхідний для призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України № 1058-IV.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як орган, який уповноважений на вирішення питання щодо призначення пенсії позивача, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 . про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 12.03.2025 та призначити йому пенсію за віком, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.

Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 968,96 грн згідно квитанції № 02P1-M7B2-H622-2EAK від 31.03.2025 (а.с. 7).

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 75 від 20.03.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.09.1980 по 23.08.1985, з 13.11.1987 по 15.07.1989, з 15.01.1999 по 29.09.1999, з 01.09.1989 по 13.09.1989, з 14.10.2000 по 13.01.2001, з 26.04.2001 по 27.10.2001, з 15.11.2001 по 17.12.2001, з 22.01.2002 по 12.04.2002, з 26.04.2003 по 11.11.2003, з 27.12.2003 по 03.03.2004, з 19.03.2004 по 19.09.2004, з 19.11.2004 по 27.11.2004, з 04.02.2005 по 21.11.2005, з 21.12.2005 по 13.10.2006, з 28.12.2006 по 30.06.2007, з 25.09.2007 по 29.06.2008, з 01.10.2008 по 14.10.2009, з 11.11.2009 по 27.06.2010, з 19.07.2010 по 24.11.2010, з 20.02.2017 по 26.01.2018, з 27.03.2018 по 01.06.2018, з 01.06.2019 по 27.01.2020 відповідно до дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1998 та трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 23.08.1985, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 . про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 12.03.2025 та призначити йому пенсію за віком, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.

Копію цього рішення надіслати представнику позивача та відповідачу через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.