Справа № 460/7190/25
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2025 року м. Рівне №460/7190/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.03.2025 № 59 у частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 ; 2) визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.03.2025 № 91 в частині зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2024 позивачу була надана відстрочка від призову під час мобілізації, на особливий період на строк до 07.02.2025, і в подальшому така відстрочка підлягала автоматичному продовженню. Також станом на 28.03.2025 на розгляді у ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала заява позивача про надання (продовження) йому відстрочки, а тому він не міг бути призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до чинного законодавства. Проте, всупереч положенням правових норм, позивача протиправно мобілізовано до лав ЗСУ та протиправно зараховано до списків особового складу військової частини відповідача 2. Позаяк, мобілізація проведена з грубим порушенням чинних нормативно-правових актів, і така підстава для звільнення з військової служби законами не передбачена, то накази відповідачів є протиправними і належать до скасування, а позивач підлягає звільненню з військової служби, у зв`язку із чим подано цей позов до суду. Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що 27.03.2025 під час перевірки військово-облікових документів представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 підлягав призову. Крім того, станом на 27.03.2025 (день призову) військовозобов`язаний ОСОБА_1 не мав діючої відстрочки від призову. Тому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідач 2 правом на подання відзиву не скористався, відзиву до суду не подав.

Позивач подав відповідь на відзив відповідача 1, у якій стверджує, що станом на день призову (28.03.2025) позивач мав відстрочку від призову натомість, відповідач 1 не спростував факту призову позивача у період розгляду заяви про відстрочку. Вказує, що відповідач 1 не довів правомірності оскаржуваного наказу про мобілізацію.

Ухвалою суду від 18.04.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалами суду від 18.04.2025 та від 01.05.2025 відмовлено позивачу у забезпеченні позову.

Ухвалою суду від 12.05.2025 задоволено заяву представника позивача адвоката Бідюк Т. В. від 09.05.2025 про зміну предмету позову, в якій позовну вимогу № 1 викладено в наступній редакції: «Визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.03.2025 № 59 у частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Цією ж ухвалою відповідачам було надано право подати до суду відзив на позовну заяву з урахуванням прийняття заяви про зміну предмету позову.

Відповідачі таким правом не скористалися, відзивів на позов не подали.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, що мають юридичне значення для розгляду та вирішення цього спору по суті, дослідивши наявні у справі докази в їхній сукупності, суд установив таке.

ОСОБА_1 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_5 за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Позивач працевлаштований у Навчально-реабілітаційному центрі в м. Рівне Рівненської обласної ради на посаді соціального педагога з 10.10.2023 за основним місцем роботи; з 02.09.2024 на посаді педагога-організатора за сумісництвом на 0,25 ставки.

29.11.2024 позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на строк до 07.02.2025 на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

24.03.2025 за вх. № 12095 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшла заява позивача про продовження раніше наданої відстрочки.

28.03.2025 ця заява була розглянута комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 із розгляду питань про надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та видано довідку про відстрочку від 28.03.2025 за № 1/6659. Строк дії відстрочки до 31.08.2025.

Водночас, 27.03.2025 позивач пройшов ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 . За результатами медичного огляду на підставі статті 45б графи ІІ Розкладу хвороб позивач визнаний придатним до військової служби. Довідка містить підпис оглянутого, тобто ОСОБА_1 , про ознайомлення із постановою ВЛК.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.03.2025 № 59 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації», солдат запасу ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

На підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_2 про склад команди « НОМЕР_1 » від 28.03.2025 ОСОБА_1 був направлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.03.2025 № 91 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, з 28.03.2025 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2025 № 101 солдат ОСОБА_1 вибув у відрядження у військову частину НОМЕР_3 із подальшим вибуттям до Королівства Великої Британії з метою організації навчання та проходження курсу базової загальновійськової підготовки.

Вважаючи рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період та рішення Військової частини НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни України відбувають військову службу відповідно до закону.

У відповідності до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан. Надалі воєнний стан був продовжений. На час розгляду справи воєнний стан триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, що проводиться на всій території України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, повноваження та відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів установлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (на момент виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 01.01.2025) (далі Закон № 3543-ХІІ).

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 22 Закону № 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до абзацу вісімнадцятого частини першої статті 1 Закону України «Про оборону» до органів військового управління належать, у тому числі, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з абзацом першим пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку та військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначений Кабінетом Міністрів України та затверджений постановою КМ України від 16.05.2024 № 560 (на момент виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 16.01.2025) (далі Порядок № 560).

Відповідно до абзаців першого, п`ятого пункту 6 Порядку № 560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема, перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.

За приписами абзацу одинадцятого пункту 15 Порядку № 560 оформлення призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період покладається на керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Отже, виконання законодавства з питань військового обліку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, в тому числі призову на військову службу під час мобілізації та перевірки підстав для надання відстрочки від призову та її оформлення, покладається на ТЦК та СП (крім відносно тих військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в органах СБУ, розвідувальних органах України).

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії (абзац перший пункту 57 Порядку № 560).

За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Суд зауважує, що формулювання «особисто подають», використане в зазначеній нормі, не означає обов`язку військовозобов`язаного особисто прибути до ТЦК та СП із заявою про надання відстрочки від призову. Така заява може бути надіслана засобами поштового зв`язку.

Подальша процедура розгляду заяви військовозобов`язаного, резервіста про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації визначена пунктом 60 Порядку № 560, зокрема:

- комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів (речення перше абзацу першого);

- комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів (абзац третій);

- у разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6 (абзац сьомий);

- до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (абзац дев`ятий).

Додатково суд зауважує, що відповідно до абзацу першого пункту 63 Порядку № 560 військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) ТЦК та СП із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до дванадцяти місяців відповідно до висновку ВЛК, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) ВЛК.

Судом установлено, що позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_8 за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного від 03.01.2024 № 6/7 на ім`я ОСОБА_1 та картотекою (витягом) із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 01.05.2025 (графа 37).

Починаючи із жовтня 2023 року позивач працює у Навчально-реабілітаційному центрі в м. Рівне Рівненської обласної ради на посаді соціального педагога згідно з наказом від 09.10.2023 № 56-кп, копія якого міститься у матеріалах справи. Факт працевлаштування Позивача також підтверджений копією довідки від 27.03.2025 № 15 Навчально-реабілітаційного центру в м. Рівне Рівненської обласної ради.

У позовній заяві позивач стверджує, що 19.03.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 ним було надіслано заяву про продовження відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону № 3545-ХІІ. На підтвердження даної обставини до позовної заяви долучено фотокопії квитанції про відправлення рекомендованого листа № 728 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також квитанцій про купівлю конверта та поштових марок.

Поштове відправлення № 728 надійшло на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 21.03.2025, що підтверджується трекінгом цього поштового відправлення.

Суд зауважує, що фотокопії квитанцій, долучених позивачем, самі по собі підтверджують лише факт купівлі конверта й поштових марок, а також надіслання рекомендованого листа № 728, проте неможливо достовірно встановити зміст даного відправлення, оскільки таке відправлення не містить опису вкладення.

Поряд із цим, оцінюючи докази у їхній сукупності, суд враховує інформацію, викладену в листі ІНФОРМАЦІЯ_6 від 14.04.2025 № 1/7734, копію якого судом долучено до матеріалів справи за клопотанням представника позивача адвоката Бідюк Т. В. від 23.04.2025.

Так, у листі від 14.04.2025 № 1/7734 вказано, що дійсно 24.03.2025 за вх. № 12095 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшла заява позивача про продовження відстрочки від призову на військову службу, яка було передано на розгляд відповідній комісії із розгляду питань про надання відстрочки від призову.

28.03.2025 за рішенням цієї комісії ОСОБА_1 було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону № 3545-ХІІ («викладач») на строк до 31.08.2025.

Факт надання відстрочки підтверджується довідкою від 28.03.2025 № 1/33/76 (№ 1/6659).

Отже, судом установлено, що станом на 27.03.2025 на момент направлення позивача на медичний огляд ВЛК та станом на день прийняття оскаржуваних наказів 28.03.2025 позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період в силу прямої заборони, встановленої в абзаці дев`ятому пункту 60 Порядку № 560.

Так само 27.03.2025 позивач не підлягав направленню на медичний огляд ВЛК, адже станом на 27.03.2025 на розгляді у ІНФОРМАЦІЯ_8 перебувала його заява про надання відстрочки, тож позивач не підлягав такому направленню відповідно до пункту 63 Порядку № 560, позаяк останній не належить до осіб, визнаних обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби.

Додатково суд звертає увагу, що у частині четвертій статті 23 Закону № 3543-ХІІ передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1-5 частини третьої цієї статті, у зазначений період (тобто під час мобілізації) можуть бути прийняті на військову службу за контрактом. Натомість матеріалами справи встановлено та відповідачем 1 у відзиві підтверджено, що позивач був призваний на військову службу саме під час мобілізації.

Щодо обставини відсутності відомостей про відстрочку у ОСОБА_1 у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на 27.03.2025, на яку посилається відповідач 1 у своєму відзиві, суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 4 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують покладені на них завдання у взаємодії, зокрема, з органами військового управління. Тобто чинне законодавство передбачає можливість взаємодії різних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки одне з одним, як один із принципів виконання покладених на них завдань.

Під час перевірки військово-облікових документів у ОСОБА_1 представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що позивач мав відстрочку від призову як викладач. Окрім того, у матеріалах справи міститься копія заяви матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 , що отримана ІНФОРМАЦІЯ_2 28.03.2025, у якій йдеться про наявність у ОСОБА_1 права на відстрочку.

Відповідач 1 не надав суду доказів вжиття заходів для перевірки обставин, повідомлених позивачем, щодо звернення останнього до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про надання (продовження) відстрочки від призову. Водночас, на переконання суду, Відповідач 1 повинен був і мав можливість з`ясувати, чи дійсно ОСОБА_1 звертався із такою заявою, оскільки факт звернення та розгляду заяви про відстрочку є обставиною, яка виключає можливість призову особи на військову службу під час мобілізації, на особливий період згідно з абзацом дев`ятим пункту 60 Порядку № 560.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що відповідач 1 як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуваний наказ від 28.03.2025 № 59, у частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації не дотримався вищенаведених критеріїв до рішення суб`єкта владних повноважень.

Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.03.2025 № 59 у частині, що стосується позивача, не був прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Суб`єктом владних повноважень не було використано повноваження з метою, з якою такі повноваження надано. Такий наказ не був прийнятий обґрунтовано та розсудливо, оскільки відповідачем 1 не було вжити всіх дій, які він повинен був і міг вчинити для з`ясування всіх обставин, що мали значення для прийняття наказу.

На переконання суду, відповідачем 1 у порядку статті 77 КАС України не доведено правомірності наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.03.2025 № 59, яким призвано ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 . Більше того, такий наказ прийнятий відповідачем 1 з грубим порушенням вимог Положення № 560. За таких обставин права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо оскаржуваного наказу відповідача 2 у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Оскільки позивач має статус військовослужбовця, то на нього поширюються вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232).

Підстави для звільнення з військової служби у період воєнного стану, встановлені п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232, а саме: військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставах:

- за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

- за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

- у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

- через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

- у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

- у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

- у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що для звільнення військовослужбовця зі служби у період воєнного стану такої підстави, як порушення порядку призову громадян по мобілізації немає.

Тобто, якщо громадянина призвано на військову службу по мобілізації із порушенням вимог закону, то в подальшому, після зарахування такого до списків особового складу військової частини, військовослужбовець продовжує проходити службу і не має можливості подати рапорт про звільнення у зв`язку із порушенням порядку призову по мобілізації, оскільки така підстава для звільнення законом не встановлена.

Фактично військовослужбовець, у даному випадку, позбавлений права захисту, що суперечить принципам верховенства права і нівелює ефективність судового захисту як гарантії конституційних прав.

Суд вважає, що наведений закон у частині встановлених підстав для звільнення з військової служби у період воєнного стану містить прогалини.

Зазначене підтверджується також тим, що з метою усунення цієї прогалини, Верховній раді України подано на розгляд проект Закону України від 03.06.2025 № 13345, яким пропонується внести зміни до частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», доповнивши її окремою підставою для звільнення з військової служби у воєнний час - набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано протиправним призов під час мобілізації.

За наведених обставин, позаяк судом установлено, що наказ від 28.03.2025 № 59 є протиправним, то, відповідно, прийнятий на підставі такого наказу наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.03.2025 № 91 у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , також є протиправним та підлягає скасуванню.

Зважаючи на очевидну незаконність оскаржуваного позивачем акта індивідуальної дії, який хоч і вичерпує дію фактом виконання, його скасування, на переконання суду, не порушить стабільності публічно-правових відносин та принцип правової (юридичної) визначеності. А навпаки, вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій територіальним центром комплектування та соціальної підтримки під час мобілізації військовозобов`язаних осіб, які мають правом на відстрочку від призову під час мобілізації та перебувають на етапі її оформлення.

У той же час, надаючи оцінку позовній вимозі зобов`язального характеру щодо звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, ураховуючи попередні висновки суду про відсутність законних підстав для мобілізації позивача, суд уважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Суд зазначає, що у цій справі повноваження відповідача 2 не є дискреційними, оскільки у даному випадку є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень звільнення ОСОБА_1 з військової служби. А тому ця позовна вимога також підлягає задоволенню.

При цьому суд ураховує, що за правилами статті 6 КАС України суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Перевіривши обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктами владних повноважень в основу оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що вони не відповідають наведеним у частині другій статті 2 КАС України критеріям та принципу «належного урядування», який, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня недбалість (рішення ЄСПЛ у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73).

Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вимогу від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії»).

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України установлено, що суд оцінює докази, що є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані учасниками справи, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позов слід задовольнити повністю.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.03.2025 № 59 у частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.03.2025 № 91 у частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 червня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 )

Суддя Т.О. Комшелюк