Справа № 120/3994/25
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 червня 2025 р. Справа № 120/3994/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернулася його представниця до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивача зазначила, що 04 лютого 2025 року її довіритель ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (як чоловік, на утриманні якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років).

Проте повідомленням від 10 лютого 2025 року заявника проінформовано про те, що за результатами розгляду його звернення щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації комісія 10 лютого 2025 року ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із відсутністю необхідного переліку документів, які передбачені пунктом 3 частини 1 Додатку 5 Порядку № 560 від 16 травня 2024 року, а саме договору про сплату аліментів.

Представниця позивача не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернулася до суду з цим позовом з вимогою зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та надати ОСОБА_1 відповідну відстрочку на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Ухвалою від 31 березня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору.

На виконання вимог ухвали від 31 березня 2025 року представницею позивача подано до суду квитанцію від 01 квітня 2025 року, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 968,96 гривень.

Ухвалою від 07 квітня 2025 року відкрито провадження в адміністративний справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлене протоколом № 6 від 10 лютого 2025 року.

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 07 квітня 2025 року надіслано до електронного кабінету відповідача 09 квітня 2025 року о 19 год. 39 хв., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відтак копію ухвали від 07 квітня 2025 року слід вважати врученою відповідачу.

При цьому відповідачем не подано до суду ані відзив на позовну заяву, ані витребуваний судом доказ.

У зв`язку з наведеним судом ухвалою від 30 травня 2025 року повторно витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 копію рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлене протоколом № 6 від 10 лютого 2025 року.

12 червня 2025 року на виконання вимог ухвали від 30 травня 2025 року представником відповідача подано до суду витребуване рішення.

13 червня 2025 року представницею позивача подано до суду додаткові докази у справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Зі змісту рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квітня 2022 року у справі № 138/370/22 слідує, що 10 жовтня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у виконкомі Мазурівської селищної ради Чернівецького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (актовий запис № 14).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квітня 2022 року у справі № 138/370/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Далі, 01 березня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .

Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 свідчить про те, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

04 лютого 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, у якій просив оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

До такої заяви позивачем долучено належним чином засвідчені копії таких документів: паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , копію реєстраційного номера облікової картки платника податків, копію військово-облікового документу, копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 , копію рішення Могилів-Подільського міськрайнного суду Вінницької області від 05 квітня 2022 року у справі № 138/370/22, копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 , довідки Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 29 січня 2025 року № 34 про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , що прийняте у формі протоколу від 10 лютого 2025 року № 6, позивачеві відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з ненаданням повного переліку документів, які передбачені пунктом 3 частини 1 Додатку 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, а саме договору про сплату аліментів.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває дотепер.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону № 3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 1 статті 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_8 у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_8, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

В свою чергу, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560), яким врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Пунктом 56 Порядку № 560 встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до пункту 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16 - 23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_8 або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з пунктом 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, Порядком № 560 визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відтак військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_8 заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.

Додатком 5 до Порядку № 560 передбачено, що документами, що підтверджують право на відстрочку для жінок та чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, є: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Визначаючись із тим, чи відповідач правомірно відмовив позивачеві у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд враховує наступне.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із статтею 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Так, судом встановлено, що 10 жовтня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 став батьком двох дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 07 березня 2024 року та серії НОМЕР_3 від 07 березня 2024 року відповідно.

На підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 квітня 2022 року у справі № 138/370/22 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Надалі, 01 березня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .

При цьому, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 став батьком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

Відтак наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що ОСОБА_1 є батьком трьох дітей, які не досягли 18 років.

При цьому факт перебування на утриманні позивача ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу та свідоцтвом про його народження.

Щодо перебування на утриманні позивача доньки ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 від шлюбу з ОСОБА_2 , то суд зауважує, що в силу вимог частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами 1-2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Разом із тим згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 5 статті 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Довідкою Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 29 січня 2025 року № 34, яка подавалася відповідачу разом із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, підтверджується те, що заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутня.

Також заява ОСОБА_2 від 14 березня 2024 року підтверджує той факт, що ОСОБА_1 приймає батьківську участь у вихованні дітей, проводить з ними певний час, вивозить дітей на відпочинок та оздоровлення, фінансово утримує. Тобто така заява є належним доказом того, що ОСОБА_1 приймає безпосередню участь у вихованні двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу та утримує їх щомісячно в грошовій формі.

Відтак вказаними доказами підтверджується факт утримання позивачем його доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від шлюбу з ОСОБА_2 .

Таким чином, доказами, які місяться у матеріалах справи, доведено факт перебування на утриманні позивача трьох дітей віком до 18 років та відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заяву позивача про надання відстрочки від призову під час мобілізації відповідач розглянув поверхнево, зокрема не врахував, що факт утримання позивачем його неповнолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджено відсутністю заборгованості зі сплати аліментів та заявою ОСОБА_2 , що свідчить про протиправність рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом № 6 від 10 лютого 2025 року, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

При ухваленні судового рішення враховано й правові висновки Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2024 року у справі № 280/1155/23, в якій суд касаційної інстанції вказав, що суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.

Враховуючи викладене, суд вважає, що долучених до заяви позивача від 04 лютого 2025 року документів було цілком достатньо для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а тому рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 10 лютого 2025 року № 6, про відмову в наданні позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ, є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас суд звертає увагу на те, що позивачеві відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації рішенням відповідача, що оформлене протоколом № 6 від від 10 лютого 2025 року, про що свідчить зміст повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 лютого 2025 року № 1969.

Відтак саме рішення у формі протоколу від 10 лютого 2025 року № 6 слід визнати протиправним та скасувати. Натомість, представниця позивача помилково вказує на те, що її довірителю відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації рішенням від 10 лютого 2025 року № 1969.

А тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, то тут слід врахувати наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведені вище приписи узгоджуються із положеннями пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача необхідно керуватись принципом верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, які є необґрунтованими, а інших підстав для відмови не вбачається, тому, виходячи з обставин цієї справи, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача надати позивачеві відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Водночас відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглядати заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, адже надання такої відстрочки охоплює собою і повторний розгляд такої заяви.

Ба більше, належним та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є саме зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу, адже відповідачем розглянуто заяву позивача по суті з наведенням конкретної підстави для відмови у наданні такої відстрочки, протиправність якої встановлена судом у цьому рішенні.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані представницею позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподілу судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 968,96 гривень, що підтверджується квитанцією від 01 квітня 2025 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 968,96 гривень, а тому на його користь слід стягнути 484,48 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 968,96 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що оформлене у формі протоколу засідання комісії від 10 лютого 2025 року № 6, в частині відмови в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_8 )

Повний текст рішення суду складено 12.06.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович