Справа № 640/16572/22
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року Справа№640/16572/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Кошкош О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

УСТАНОВИВ:

Адвокат Олекса Людмила Анатоліївна (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб (, 04075, м.Київ, вул.Юнкерова Миколи, 37) про визнання протиправними дій щодо звільнення з посади юрисконсульта у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі ст.36 п.2 КЗпП України; скасування наказу від 15.04.2022 про звільнення ОСОБА_1 , поновлення на посаді юрисконсульта Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб на підставі безстрокового договору. В обґрунтування зазначено, що позивача звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку, вказаного в трудовому договорі. Вважає, що визначення у договорі строку є безпідставним, та такий пункт не повинен враховувалися роботодавцем, оскільки укладання договору на «визначений строк» на посаду юрисконсульта є порушенням ст.23 КЗпП України. Зазначає, що позивач не звертався із заявою про прийняття на роботу на умовах строкового трудового договору. Вважає наказ про звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Звертає увагу, що у період з 15 квітня по 30 серпня 2022 року позивач не виконував свої трудові обов`язки, у зв`язку з чим не висуває вимогу про виплату заробітної плати за це період.

07 жовтня 2022 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні). (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106740072).

Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду». З метою забезпечення розгляду адміністративної справи здійснено автоматизований розподіл судових справ між іншими окружними адміністративними судами України.

Адміністративну справу передано до Донецького окружного адміністративного суду. За результатами автоматизованого розподілу справи головуючим у даній справі призначено суддю Кошкош Олену Олександрівну.

08 квітня 2025 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано позивача в п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали надати суду засобами електронного зв`язку через підсистему ЄСІТС Електронний суд або на електронну пошту суду: або за адресою: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Незалежності, буд. 1: актуальну інформацію про місцезнаходження, адресу електронної пошти та номер засобів зв`язку з ним; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також, зобов`язано Київський міський центр комплексного обслуговування бездомних осіб надати суду накази про призначення ОСОБА_1 та про звільнення з посади юрисконсульта, копію строкового договору.

Ухвала доставлена до електронного кабінету представника позивача та до відповідача, та вважається врученою 10 квітня 2025 року.

На виконання вимог ухвали суду адвокат Олекса Людмила Анатоліївна подала заяву, в якій зазначила, що в період перебування справи в Окружному адміністративному суді міста Києва позивачем іншого позову з тих самих підстав не подавалось. Підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

На виконання вимог ухвали суду відповідач надав в електронній формі докази по справі, в т.ч. заяву ОСОБА_2 про прийняття на роботу, трудовий договір, накази про призначення та звільнення.

Клопотання відповідача та долучені до нього докази, надіслані до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» представника позивача 22.04.2025, про що судом отримано відповідне повідомлення 22.04.2025 13:30.

Станом на час розгляду справи заперечень від представника позивача та/або позивача до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив таке.

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до директора Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб із заявою в якій просив прийняти його з 01.09.2021 на посаду юрисконсульта Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб з посадовим окладом згідно штатного розпису та з укладанням з ним «строкового трудового договору» за його ініціативою.

30 серпня 2021 року директором Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб видано наказ №118-к «Про прийняття ОСОБА_1 » на посаду юрисконсульта Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб з 01 вересня 2021 року, за його згодою та за заявою, з посадовим окладом згідно штатного розпису та на умовах строкового договору.

01 вересня 2021 року між Київським міським центром комплексного обслуговування бездомних осіб та ОСОБА_1 укладено трудовий договір №74 на строк з 01 вересня 2021 року до 15 квітня 2022 року. Згідно п.1.1 вказаний договір є строковим трудовим договором. Згідно п.7.5 Договору він припиняється, зокрема, після закінчення строку його дії. Згідно п.8.1 термін дії договору «з 01 вересня 2021 року до 15 квітня 2022 року». В п.8.2 визначено, що підписуючи цей договір Працівник підтверджує той факт, що всі умови цього договору відповідають його інтересам, повністю роз`яснені та зрозумілі йому, а також працівник одночасно підтверджує що цей договір укладено з його власної волі. Вказаний договір підписано сторонами, також, кожна сторінка такого договору, завізована позивачем із проставленням підпису та ім`я.

15 квітня 2022 року директором Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб видано наказ №48-К про звільнення ОСОБА_1 , юрисконсульта Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб з 15 квітня 2022 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Вважаючи наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір в такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 757/26016/17-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 640/498/17-ц зроблено висновок, що підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП. Звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях40,41 КЗпП України.

Судом під час розгляду справи встановлено, що строковий договір між роботодавцем (відповідачем) та працівником (позивачем) укладено на підставі письмової заяви ОСОБА_1 , в якій він просив прийняти його на роботу (на посаду юрисконсульта) з укладанням з ним строкового трудового договору за його ініціативою.

За результатом розгляду такої заяви, між сторонами укладено строковий трудовий договір.

Посилання позивача на те, що ним не подавалася заява про укладення строкового трудового договору, спростовується заявою від 31.08.2021, за змістом якої саме позивач просив укласти «строковий договір» за його ініціативою. Крім того, такий трудовий (строковий) договір підписано позивачем, при цьому кожна сторінка завізована його підписом із зазначенням ім`я.

Суд наголошує, що уклавши строковий трудовий договір, позивач був ознайомлений з його умовами, в тому числі щодо закінчення строку його дії, а чинне трудове законодавство не покладає на роботодавця обов`язку попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору позивач уже виявив, коли подавав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором.

Також суд враховує, що після закінчення терміну строкового договору позивач трудові зобов`язання не виконував, про що прямо зазначив в позовній заяві. Докази, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні., а судом не встановлені.

Отже, оскільки закінчення строку трудового договору є підставою для його припинення в силу прямої вказівки закону, суд дійшов висновку що вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо звільнення позивача з посади юрисконсульта з 15.04.2022 (строк закінчення договору) у зв`язку із закінченням строку трудового договору є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вимога про скасування наказу про звільнення також не підлягає задоволенню, оскільки такий наказ прийнято в межах та на підставі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Підстави, передбачені вимогами ст.ст.139-143 КАС України, щодо стягнення чи відшкодування судових витрат по даній справі, відсутні.

Керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київського міського центру комплексного обслуговування бездомних осіб про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Судом апеляційної інстанції є Шостий апеляційний адміністративний суд у відповідності до вимог пункту 2 розділу II Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош