Справа № 200/7535/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року справа №200/7535/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Гаврищук Т.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 200/7535/24 (головуючий І інстанції Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої позивач просив: визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.10.2024 року № 86; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно зоглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2024 року про перехід на інший вид пенсії відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, з урахуванням довідок про заробітну плату державного службовця від 08.05.2024 року № 22-13 та № 22-14.

В обґрунтування свого позову позивач вказує, що відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.07.2024 року у справі № 200/3452/24, яке набрало законної сили 03.10.2024 року, відповідача було зобов`язано зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 25.05.1980 року по 30.05.1980 року і до стажу державної служби період військової служби з 19.06.1978 року по 30.05.1980 року та періоди роботи з 15.11.1993 року по 26.03.1997 року, з 26.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 01.04.1997 року по 31.08.2005 року, з 01.09.2005 року по 04.11.2005 року, з 07.11.2005 року по 29.09.2008 року, з 30.09.2008 року по 22.03.2012 року, та повторно розглянути заяву позивача від 16.05.2024 року про перехід на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом із цим, відповідач листом від 17.10.2024 року № 0500-0202-8/101493 повідомив, що при переведені на пенсію державного службовця не будуть братися до уваги довідки позивача про заробітну плату державного службовця від 08.05.2024 року № 22-13 та № 22-14, оскільки рішенням суду від 15.07.2024 року у справі № 200/3452/25 не було зобов`язано їх враховувати, а тому розмір пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" із розрахунку 60% від заробітку фактично становитиме 0 грн.

До вказаного листа відповідачем було додано відповідне рішення № 86 від 08.10.2024 року щодо повторного розгляду заяви позивача від 16.05.2024 року про перехід на інший вид пенсії на виконання рішення у справі № 200/3452/24.

Позивач із зазначеним рішенням відповідача не погоджується та вважає, що довідки про заробітну плату державного службовця від 08.05.2024 року № 22-13 та № 22-14 мали бути враховані при повторному розгляді його заяви від 16.05.2024 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 200/7535/24 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.10.2024 року № 86. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2024 року про перехід на інший вид пенсії відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, з урахуванням довідок про заробітну плату державного службовця від 08.05.2024 року № 22-13 та № 22-14.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач у даній справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується наданою копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Як видно з доданої до позову копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 08.05.2012 року, позивач є особою з інвалідністю 2 групи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач у даній справі наразі перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 23.05.2024 року № 86 щодо відмови у переведені та виплаті з 16.05.2024 року позивачу на пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідок про заробітну плату від 08.05.2024 року № 22-13 та від 08.05.2024 року № 22-14, а також про зобов`язання відповідача перевести та виплатити з 16.05.2024 року позивачу на пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідок про заробітну плату від 08.05.2024 року № 22-13 та від 08.05.2024 року № 22-14.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.07.2024 року у справі № 200/3452/24 цей позов було задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 23.05.2024 року № 86 щодо відмови позивачу в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 25.05.1980 року по 30.05.1980 року, до стажу державної служби період військової служби з 19.06.1978 року по 30.05.1980 року та періоди роботи з 15.11.1993 року по 26.03.1997 року, з 26.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 01.04.1997 року по 31.08.2005 року, з 01.09.2005 року по 04.11.2005 року, з 07.11.2005 року по 29.09.2008 року, з 30.09.2008 року по 22.03.2012 року і повторно розглянути заяву від 16.05.2024 року про перехід на пенсію за віком за Законом України "Про державну службу" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2024 року вказане рішення суду було залишено без змін.

На виконання рішення суду від 15.07.2024 року у справі № 200/3452/24 відповідачем було здійснено повторний розгляд заяви позивача від 16.05.2024 року про перехід на пенсію за віком за Законом України "Про державну службу", за наслідками якого прийнято рішення від 08.10.2024 року № 86 про відмову в перерахунку пенсії.

Як видно зі змісту вказаного рішення та наданого до суду розрахунку стажу позивача (форма РС-право), за результатами повторного розгляду заяви позивача від 16.05.2024 року про перехід на пенсію за віком відповідно до положень Закону України "Про державну службу" відповідачем було зараховано до трудового стажу позивача (у тому числі до стажу державного службовця) зазначені у рішенні суду від 15.07.2024 року у справі № 200/3452/24 періоди проходження військової служби та періоди роботи.

Загальний стаж позивача як державного службовця, згідно з оскаржуваним рішенням, склав 20 років 3 місяці 19 днів.

Водночас, як видно з цього рішення, при переведенні на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" оклад державного службовця було визначено на рівні "0", оскільки рішенням суду не зобов`язано враховувати довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, які були видані Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, від 08.05.2024 року № 22-13 і № 22-14; доплата до мінімальної пенсійної виплати - 2361,00 грн, загальний розмір пенсії складає 2361,00 грн; розмір пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" складав 14704,54 грн.

З огляду на таке, відповідачем відмовлено позивачу в переведенні на пенсію за віком за Законом України "Про державну службу" через недоцільність перерахунку пенсії.

Про наведені вище обставини відповідач повідомив представника позивача листом від 17.10.2024 року № 0500-0202-8/101493, додавши до нього копію спірного рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначалися нормами Закон України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року (далі - Закон № 3723-XII), який був введений у дію з 28.12.1993 року та втратив чинність частково 01.05.2016 року.

З 01.05.2016 року набрав чинності новий Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року (далі - Закон № 889-VIII), який наразі є чинним, проте зберігають чинність деякі положення статті 37 Закону № 3723-ХІІ, які застосовується до осіб, вказаних у пунктах 10 та 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно із Законом № 3723-ХІІ право на пенсію державного службовця мали особи, які: досягли певного віку та мають передбачений чинним законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців, відповідно вимог до статті 90 Закону № 889-VІІІ, здійснюється за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Водночас, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

За пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії згідно зі статтею 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, згідно з пунктом 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ і актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на вказану дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті Закону № 3723-ХІІ, але у порядку, який визначено для осіб, що мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 року у справі № 607/9429/17 дійшов висновку про те, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме - щодо віку, страхового стажу і стажу державної служби.

Зокрема, як зазначив Верховний Суд у постанові, після 01.05.2016 року (тобто з дати набрання чинності Законом № 889-VІІІ) право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ зберігають ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а також вік і страховий стаж, передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічна правова позиція стосовно застосування вказаних норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 року у справі № 265/3709/17 та від 19.03.2019 року у справі № 357/1457/17.

Як установлено судом та не заперечується відповідачем, позивач на дату звернення із заявою від 16.05.2024 року про перехід на інший вид пенсії мав необхідний вік, страховий стаж роботи та стаж державної служби (понад 20 років), що підтверджується записами про дату народження позивача у паспорті громадянина України, записами у трудовій книжці позивача, змістом спірного рішення та розрахунком стажу позивача (форма РС-право).

Спірним у даній справі є питання врахування довідок про заробітну плату позивача як державного службовця від 08.05.2024 року № 22-13 та № 22-14.

Вказані довідки досліджені судом та відповідають установленій формі, затвердженій постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 (яка була чинна на дату виникнення спірних правовідносин), містять усі необхідні реквізити та відомості про складові заробітної плати позивача, підписані уповноваженими особами (підписи цих осіб засвідчені печаткою відповідної установи), отже, мали бути враховані відповідачем під час розгляду заяви позивача від 16.05.2024 року про перехід на інший вид пенсії.

Суд зазначає, що спірне рішення відповідача не містить жодних обґрунтованих підстав для неврахування зазначених довідок при розгляді заяви позивача від 16.05.2024 року.

Єдиною наведеною у цьому рішенні підставою для неврахування вказаних довідок є те, що у рішенні суду від 15.07.2024 року у справі № 200/3452/24 було відсутнє зобов`язання відповідача при повторному розгляді заяви позивача врахувати вказані вище довідки, що є, по суті, відмовою в урахуванні цих довідок з формальних причин.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а, тощо.

Зважаючи на таке, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем при повторному розгляді заяви позивача від 16.05.2024 року про перехід на інший вид пенсії безпідставно не враховані довідки про заробітну плату державного службовця від 08.05.2024 року № 22-13 та № 22-14, що призвело до передчасних та необґрунтованих висновків про зменшення розміру пенсії позивача за наслідками проведення її перерахунку на підставі цієї заяви.

Таким чином, рішення відповідача від 08.10.2024 року № 86 щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 200/7535/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 200/7535/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 12 червня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко