Справа № 320/4282/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4282/24 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Мельничука В.П.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Державної охорони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

25 січня 2024 року Київським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву від 08 травня 2023 року представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни до Управління Державної охорони України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за 72 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2013-2017 року, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції;

- зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за 72 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2013-2017 роки, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної охорони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, у зв`язку з тим, що заявник пропустив шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом у справі про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, передбачений частиною п`ятою статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України.

На виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Єрьоміною В.А. 28 лютого 2024 року, через підсистему «Електронний суд», подано заяву про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року заяву повернуто ОСОБА_1 у зв`язку з не усуненням ним недоліків вказаних в ухвалі від 22 лютого 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Приймаючи вказану ухвалу про повернення позовної заяви, 02 грудня 2024 року Київський окружний адміністративний суд зазначив, що позивачем ОСОБА_1 пропущений встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Не погоджуючись із ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Єреміна В.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду. Свою позицію адвокат Єрьоміна В.А. обґрунтовує тим, що на момент виникнення спірних правовідносини діяла редакція частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України, яка передбачала право на звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За приписами частини першої статті 309 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини першої статті 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року - скасувати, з огляду на слідуюче.

За правилами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватися з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами другою та третьою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

06 квітня 2023 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: "До 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності".

Аналогічний підхід щодо застосування приписів статті 233 Кодексу законів про працю України застосовано Верховним Судом у постановах від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі №140/2168/23, від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23.

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що оскільки предметом спору в цій справі є бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати грошової компенсації за 72 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2013-2017 роки, то застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на викладене вище, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 з підстав пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами про здійснення нарахування та виплати грошової компенсації за 72 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2013-2017 роки, суд першої інстанції неправильно застосував до цих правовідносин положення частини другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за 72 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2013-2017 роки.

В матеріалах справи міститься лист Управління Державної охорони України від 28 квітня 2023 року №2/6-1022, в якому зазначено інформацію про надання відомостей про відпустки за період 2013-2017 роки (а.с.8).

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що відповідно до Діловодства спеціалізованого суду позовна заява ОСОБА_1 направлена поштою, проте в матеріалах справи відсутній поштовий конверт, який підтверджував би направлення позовної заяви адвокатом Єрьоміною В.А. в Київський окружний адміністративний суд пізніше ніж травень 2023 року.

За таких обставин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає помилковими висновки суду першої інстанції у цій справі стосовно пропуску ОСОБА_1 строків звернення до суду з позовними вимогами щодо нарахування та виплати грошової компенсації за 72 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2013-2017 роки, оскільки позивачем не пропущено встановленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду .

За змістом частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної В.А. та скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , вважаючи за необхідне направити справу №320/4282/24 до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 169, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Державної охорони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - скасувати.

Справу №320/4282/24 направити до того ж суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: В.П. Мельничук

Ю.К. Черпак