Справа № 420/40062/24
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/40062/24

Перша інстанція суддя Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , Військовій частині НОМЕР_2 , а саме:

- визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) грошову допомогу на оздоровлення, з 01 січня 2020 року по 30 серпня 2023 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року по 30 серпня 2023 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

- визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, з 31 серпня 2023 року по 05 лютого 2024 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 31 серпня 2023 року по 05 лютого 2024 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року позов залишено без руху, з підстав пропуску позивачем строків звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року повернуто позовну заяву.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин, оскільки судом не враховано обставин проходження військової служби позивачем, обставин проходження лікування позивачем та обставин повідомлення позивача про належні йому суми грошового забезпечення при звільненні з військової служби.

В свою чергу, Військовою частиною НОМЕР_2 подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, не погоджуючись із розміром виплаченого йому грошового забезпечення за періоди військової служби з 01 січня 2020 року по 30 серпня 2023 року та з 31 серпня 2023 року по 05 лютого 2024 року, звернувся 25 грудня 2025 року до суду.

Між тим, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 05 лютого 2024 року № 36 (по стройовій частині), молодшого сержанта військової служби за контрактом, ОСОБА_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону Військової частини НОМЕР_2 звільнено з військової служби та знято з усіх видів забезпечення.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про пропуск позивачем встановленого КЗпП України 3-місячного строку звернення до суду, з чим частково не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно п. 1 глави XIX КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності дій Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , а також бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01 січня 2020 року по 05 лютого 2024 року.

В даному випадку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом 25 грудня 2024 року, а тому судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивачем пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду.

Між тим, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги і правильність застосування судом першої інстанції інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про дотримання строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з можливим недотриманням законодавства про оплату праці.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з даним адміністративним позовом встановлено у ст. 233 КЗпП України.

При цьому, з аналізу вищевикладених норм права та хронології їхньої зміни вбачається, що станом на січень 2020 року (початок спірних правовідносин), право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежувалось будь-яким процесуальним строком.

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01 липня 2022 року, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, обмежено право на звернення до суду для вирішення трудового спору тримісячним строком.

Між тим, з огляду на принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України, в редакції ЗУ № 2352-IX від 01 липня 2022 року, можливе тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Тобто, до 19 липня 2022 року строк звернення з позовом до суду про стягнення заробітної плати не був обмежений будь-яким строком.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року, яку залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, у зразковій справі № 260/3564/22.

Вказаних обставин помилково не враховано судом першої інстанції, а як наслідок помилково повернуто без розгляду вимоги позивача за період з 01 січня 2020 року по 19 липня 2022 року.

З іншого боку, колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що згідно вищевикладених норм права, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 КЗпП України, продовжили на строк дії такого карантину.

При цьому, згідно п. 1 постанови КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В свою чергу, враховуючи дату звернення позивача до суду та тривалість зазначеного карантину, колегія суддів вважає, що зазначена норма не впливає на спірні правовідносини.

Між тим, щодо спірних сум грошового забезпечення за період служби позивача з 20 липня 2022 року по 05 лютого 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно доводів апеляційної скарги, апелянт вважає, що тримісячний строк звернення до суду має обраховуватися з дати одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, яке не отримувалось ним під час звільнення з військової служби.

В свою чергу, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, адвокат позивача у липні 2024 року звертався з адвокатськими запитами до відповідачів щодо виплачених позивачу сум грошового забезпечення за час служби, а також піднімав питання про добровільне здійснення спірних виплат.

У відповідь на зазначені запити, листами Військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2024 року та Військової частини НОМЕР_2 від 03 серпня 2024 року повідомлено адвокату позивача запитувану інформацію, зокрема інформацію про виплачені позивачу суми грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби.

Між тим, як зазначено у вищевикладених нормах процесуального права, строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач на момент подачі відповідних запитів адвокатом вже знав про порушення своїх прав, оскільки заявляв спірні вимоги до суб`єктів владних повноважень, а також у серпні 2024 року отримав письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду 25 грудня 2024 року позивачем пропущено строк звернення до суду щодо позовних вимог, які заявлено за період служби з 20 липня 2022 року по 05 лютого 2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що повідомлені позивачем обставини проходження військової служби та отримання поранень можуть бути підставою для поновлення пропущених процесуальних строків.

Між тим, як вбачається з наданих позивачем пояснень та документів, відповідні поранення та лікування мали місце у період проходження позивачем військової служби.

З іншого боку, враховуючи наявність у позивача адвоката та обізнаність з фактом порушення своїх прав з початку липня 2024 року, колегія суддів не приймає зазначених доводів у якості підстав для поновлення пропущених процесуальних строків.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає частково помилковим висновок про повернення позову, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду позовних вимог, заявлених за період з 01 січня 2020 року по 19 липня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 320, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року, в частині повернення позову за вимогами про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо Військової частини НОМЕР_1 , заявлених за період служби з 01 січня 2020 року по 19 липня 2022 року, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В решті, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду, в частині висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді А.В. Крусян О.А. Шевчук