Справа № 400/9769/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/9769/23
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Дата і місце ухвалення 25.09.2024р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Юг Ойл" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Юг Ойл" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Юг Ойл" звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.06.2023 року № 02, № 02, № 07 від 08.06.2023р.; № 07.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Юг Ойл" подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не надано належної оцінки доводам товариства про порушення порядку призначення фактичної перевірки.

Так, апелянт вказав, що судом не враховано, що перевірка призначалась у зв`язку із отриманням листа Державної податкової служби України, проте, на думку позивача, просте цитування дати та номеру листа ДПС України не може бути підставою для призначення фактичної перевірки, так як у наказі не конкретизовано, яке виявлене порушення позивача стало підставою для призначення перевірки.

Апелянт зазначає, що предмет фактичної перевірки обов`язково має відповідати тим підставам, наявність яких зумовила призначення податковим органом такої перевірки. Однак в даному випадку наказ про проведення перевірки не містить будь-яких посилань на наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення позивача законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Також апелянт зазначає, що у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом. Тобто, в наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють та дати, номеру листа ДПС України.

Щодо суті виявлених порушень, позивач зазначив, що роздрібну торгівлю пальним в момент проведення перевірки та до отримання ліцензії позивач не здійснював.

Посилаючись на положення пп. 20.1.48 п. 20.1 ст. 20 ПК України, згідно з якими контролюючі органи мають право: відкрито застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засоби фото - і кінозйомки, відеозапису; відкрито здійснювати звукозапис, фото-, відеофіксацію (відеозйомку), накопичувати та використовувати таку мультимедійну інформацію (фото, відео-, звукозапис) під час проведення перевірок, апелянт вважає, що фотографії, які долучені до Акту перевірки, не можуть братись до уваги, оскільки в Акті про результати фактичної перевірки відсутні посилання на здійснення фотофіксації виявлених порушень із вказанням на вид (марку, модель) технічного приладу/технічного засобу, його приналежність (ГУ ДПС у Миколаївській області чи приватний телефон/фотоапарат перевіряючого).

Апелянт також посилається на те, що зображення фото не надають підстав вважати, що саме «на АЗС», яка належить позивачу та розташована за адресою: вул. Очаківська, 1/1, м. Миколаїв, Миколаївська область їх виконано, оскільки фотознімки не містять відомостей, які могли б ідентифікувати саме місце та час здійснення фотозйомки, що свідчить про порушення під час його створення та фіксації події.

На думку апелянта, ні з акту (довідки) перевірки, ні з наданих фото зображень не вбачається доведеного факту реалізації зазначеного обсягу пального на відповідну суму коштів будь-яким працівником позивача, а також відсутні дані про те, який саме та чий транспортний засіб заправлявся, хто проводив його заправку та інші суттєві відомості, які вказують на конкретну особу порушника, доводять її зв`язок з позивачем, відтак підтверджують вчинення порушення по суті.

Щодо порушення п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, апелянт посилався на те, що положеннями пунктів 12 та 18 підрозділу 5 розділу XX ПК України установлено строки для виконання обов`язку платником податку для облаштування акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі та реєстрації таких в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а також передбачено дату, з якої до таких платників застосовуються норми пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України. В свою чергу відповідальності за недотримання відповідного строку (не пізніше 1 січня 2020 року), тобто за несвоєчасне обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та їх реєстрацію у Єдиному державному реєстрі, нормами ПК України не передбачено. Складом правопорушення, визначеного пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України, за яке передбачена штрафна санкція, є саме необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Позивач звернув увагу на те, що міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які перебувають в експлуатації, за категоріями затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747, відповідно до пункту 40 якого для витратомірів міжповірочний інтервал складає 4 (чотири) роки, а для рівномірів магнітострикційних 2 роки (п. 61).

На думку позивача, судом першої інстанції не було встановлено та не витребувано у позивача документи та пояснення щодо обставин, які свідчать про те, чи взагалі були повірені та чи пройшов строк повірки з моменту введення в експлуатацію витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників визначений законодавством термін щодо необхідності їх повірки.

Враховуючи зазначене апелянт вважає, що ні податковим органам, ні судом не доведено правомірність та обґрунтованість висновків акту перевірки про порушення позивачем вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність правових підстав застосування контролюючим органом до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі пункту 1281.1 статті 1281 Податкового кодексу України.

Апелянт вважає прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними та необґрунтованими, а тому просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що у період з 20.02.2023 року по 01.03.2023 року на підставі наказу від 10.02.2023 року №151-п посадовими особами Головного управління ДПС у Миколаївській області було проведено фактичну перевірку автозаправної станції «ESO Empire South Oil», яка розташована за адресою: вул. Очаківська, 1/1, м. Миколаїв, та належить суб`єкту господарської діяльності ТОВ «Імперія Юг Ойл».

За наслідком проведення фактичної перевірки був складений акт від 02.03.2023 року № 684/14/29/07/44194566, в якому зазначено про встановлення наступних порушень:

- п.1 та п.2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій та невидача розрахункового документу встановленої форми та змісту в паперовій та/або електронній формі встановленого зразка на загальну суму 499,95 грн;

- ч.21, ч.36 ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме: здійснення роздрібної торгівлі пальним без відповідної ліцензії;

- п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, а саме: ненадання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки;

- п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, а саме: не обладнання та відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнемірів-лічильників у трьох резервуарах, розташованих на акцизному складі з уніфікованим номером 1018990 та витратомірів-лічильників на чотирьох місцях відпуску пального з акцизного складу, розташованих на акцизному складі з уніфікованим номером 1018990.

На підставі акту перевірки від 02.03.2023 року № 684/14/29/07/44194566 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області 08.06.2023 року прийняті натупні податкові повідомлення-рішення:

- № 02, яким до позивача застосована штрафна санкція у розмірі 250 000,00 грн. за порушення ч.21 та ч.36 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме: здійснення роздрібної торгівлі пальним без відповідної ліцензії;

- № 02, яким до позивача застосована штрафна санкція у розмірі 140 000,00 грн. за порушення п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, а саме: не обладнання та відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнемірів-лічильників у трьох резервуарах, розташованих на акцизному складі з уніфікованим номером 1018990 та витратомірів-лічильників на чотирьох місцях відпуску пального з акцизного складу, розташованих на акцизному складі з уніфікованим номером 1018990.

- № 07, яким до позивача застосована штрафна санкція у розмірі 1020,00 грн. за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, а саме: ненадання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки;

- № 07, яким до позивача застосована штрафна санкція у розмірі 499,95 грн. за порушення п.1 та п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій та невидача розрахункового документу встановленої форми та змісту в паперовій та/або електронній формі встановленого зразка на загальну суму 499,95 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Юг Ойл" оскаржило їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення поданого товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія Юг Ойл" позову, з огляду на наступне:

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Одним з видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавств відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України. Так, згідно п. 80.1 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

У пункті 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених у цьому пункті.

При цьому правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Згідно наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 10.02.2023 року № 151-п «Про проведення фактичної перевірки», правовою підставою для проведення фактичної перевірки АЗС за адресою: вул. Очаківська, 1/1, у м. Миколаєві визначено п.п. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Крім того в наказі зазначено, що ДПС України листом від 29.12.2022 року № 17577/7/99-00-07-04-02-07 доведено до відпрацювання перелік суб`єктів господарювання, які нехтують дотриманням законодавства, чим створюють потенційні ризики небезпеки для життя та здоров`я людей та оточуючої інфраструктури, та який містить інформацію про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахунків при роздрібній торгівлі паливом. Підставою для проведення фактичної перевірки також визначено з метою здійснення функцій визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації «яка свідчить про можливі порушення» дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації. Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Згідно підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Аналіз змісту пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України дає підстави для висновку, що зазначена норма дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які покладені на органи ДПС. Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Таким чином, у випадку, що розглядається, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

За висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 26.03.2024 року у справі № 420/9909/23, аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

Крім того Верховний Суд зазначив, що у випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

У постанові від 26.03.2024 року у справі № 420/9909/23, Верховний Суд сформулював такий правовий висновок: у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

В даному випадку у наказі Головного управління ДПС у Миколаївській області від 10.02.2023 року № 151-п «Про проведення фактичної перевірки» визначені правові та фактичні підстави проведення фактичної перевірки АЗС за адресою: вул. Очаківська, 1/1, у м. Миколаєві.

В свою чергу, слід зазначити, що правомірність наказу Головного управління ДПС в Миколаївській області від 10.02.2023 р. № 151-П «Про проведення фактичної перевірки» була предметом судового розгляду у справі № 400/1440/23, за наслідком якого рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 року, яке набрало законної сили, оскаржуваний наказ про проведення фактичної перевірки визнаний таким, що відповідає вимогам, встановленим ПК України та прийнятий без порушення визначеної чинним законодавством процедури призначення фактичної перевірки та за наявності передбаченої ПК України підстави для її проведення.

За положеннями ч. 4 ст. 78 ПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи позивача про порушення процедури призначення фактичної перевірки є безпідставними та необґрунтованими.

Що стосується суті виявлених порушень, слід зазначити наступне:

Щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій на суму 499,95 грн. за порушення позивачем вимог п.1 та п.2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що виразилось у не проведенні розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій та невидачі розрахункового документу встановленої форми та змісту в паперовій та/або електронній формі встановленого зразка на загальну суму 499,95 грн., а також штрафних санкцій в сумі 250 000 грн. за порушення ч.21, ч.36 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», що виразилось у здійсненні роздрібної торгівлі пальним без відповідної ліцензії:

Згідно пунктів 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

У статті 2 цього Закону наведено визначення «розрахункової операції» - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Згідно п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше.

Відповідно до п. 80.4 ст. 80 ПК України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

З акту перевірки встановлено, що 20.02.2023 року о 09:49 год. перевіряючими була проведена контрольна розрахункова операція з придбання палива бензину 95Plus, вартістю 45,00 грн. за 1 літр, в кількості 11,11 літрів на загальну суму 499,95 грн.

Контролюючий орган в акті перевірки вказав на те, що вказана розрахункова операція була проведена без застосування позивачем реєстратора розрахункових операцій (розрахункової книжки) та без видачі розрахункового документу встановленої форми.

При цьому згідно акту перевірки на господарській одиниці АЗС у ТОВ «Імперія Юг Ойл» за адресою здійснення діяльності: Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Очаківська, 1/1 зареєстрований реєстратор розрахункових операцій АЗС POS Mini, заводський номер TN80081090, фіскальний номер , зареєстрований в ДПІ 28.09.2022 року.

Заперечуючи проти вказаних порушень, товариство посилалось на те, що має ліцензію на здійснення оптової торгівлі пальним та здійснює саме оптову торгівлю пальним, шляхом заправки транспортних засобів контрагентів покупців на виконання відповідних договорів поставки. Товариство вказувало на те, що роздрібну торгівлю пальним без ліцензії в момент проведення перевірки не здійснювало, а матеріали перевірки не містять доказів вказаних обставин, зокрема, відсутні докази ціни реалізації, а також фіскальний чек щодо здійснення розрахункової операції через РРО. Товариство також зазначало, що з огляду на те, що роздрібна торгівля пальним не здійснювалась, тому були відсутні підстави для проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій та видання розрахункового документу встановленої форми.

Колегія суддів встановила, що згідно наданих відповідачем до суду матеріалів фотофіксації, посадовими особами контролюючого органу зафіксовано факт придбання під час проведення 20.02.2023 року фактичної перевірки палива бензину 95Plus, вартістю 45,00 грн. за 1 літр, в кількості 11,11 літрів на загальну суму 499,95 грн. на АЗС ESO Empire South Oil, де здійснює господарську діяльність ТОВ «Імперія Юг Ойл».

При цьому продаж палива здійснено у роздріб без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі відповідного розрахункового документу.

Про здійснення фіксації правопорушення посадовими особами контролюючого органу вказано в акті перевірки та долучено в якості додатків до акту перевірки 9 фото, інформація про що також відображена в акті перевірки.

За положеннями статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Надані відповідачем докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про факт придбання під час проведення 20.02.2023 року фактичної перевірки в роздріб палива бензину 95Plus на АЗС, де здійснює господарську діяльність ТОВ «Імперія Юг Ойл», а також інформацію про кількість придбаного палива, його ціну та загальну вартість придбаного пального.

Обґрунтовані сумніви щодо належності та достовірності наданих відповідачем доказів відсутні.

Задокументований контролюючим органом факт придбання посадовими особами ГУ ДПС внаслідок контрольної закупки бензину 95Plus на АЗС, де здійснює господарську діяльність ТОВ «Імперія Юг Ойл», вартістю 45,00 грн. за 1 літр, в кількості 11,11 літрів на загальну суму 499,95 грн. без використання реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документу установленої форми позивачем не спростовано.

Таким чином наданими відповідачем доказами підтверджено факт продажу позивачем бензину 95Plus на загальну суму 499,95 грн. без використання реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документу установленої форми, що є порушенням п.1 та п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а тому контролюючим органом правомірно застосовано до позивача штрафні санкції на суму 499,95 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 08.06.2023 року № 07.

Крім того в ході перевірки контролюючим органом було виявлено, що продаж палива на АЗС здійснено без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю пальним.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (чинного на момент проведення фактичної перевірки), ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування;

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико- хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення, фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

Відповідно до ч.2 ст.17 цього Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», у разі здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 250 000 гривень.

В ході перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Миколаївській області було встановлено, що на момент проведення перевірки позивач мав ліцензію на право оптової торгівлі пальним, реєстраційний номер 01404, термін дії: з 22.09.2022 року по 22.09.2027 року.

В свою чергу ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним станом на 20.02.2023 року у ТОВ «Імперія Юг Ойл» була відсутня.

Лише 24.02.2023 року ТОВ «Імперія Юг Ойл» була зареєстрована ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер № 2300029) з терміном дії: з 24.02.2023 року по 24.02.2028 року.

Таким чином станом на момент здійснення операції з продажу палива бензину 95Plus, вартістю 45,00 грн. за 1 літр, в кількості 11,11 літрів на загальну суму 499,95 грн. в рамках контрольної розрахункової операції проведеної контролюючим органом, а саме, 20.02.2023 року, у ТОВ «Імперія Юг Ойл» була відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним.

Факт здійснення позивачем продажу пального підтверджено наданими відповідачем доказами, дослідженими судом.

За таких обставин здійснення позивачем продажу пального у роздріб без наявності відповідної ліцензії, яка надає право на здійснення такої діяльності, є порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а тому застосування до ТОВ «Імперія Юг Ойл» штрафних санкцій відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у розмірі 250 000 грн. є правомірним.

Доводи позивача у справі про нездійснення діяльності з продажу пального у роздріб спростовуються наданими відповідачем доказами, а саме, фотофіксацією вчиненого порушення.

З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2023 року № 02.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 08.06.2023 року № 02, яким до позивача застосовано штрафні санкції у вигляді штрафу у розмірі 140 000 грн., слід зазначити наступне:

Так, в акті перевірки зазначено, що 30.09.2022 року ТОВ «Імперія Юг Ойл» було зареєстровано акцизний склад з уніфікованим номером 1018990, місцезнаходження акцизного складу: вул. Очаківська, 1/1, м. Миколаїв.

Фактичною перевіркою встановлено, що на АЗС за адресою вул. Очаківська, 1/1, м. Миколаїв розташовано три резервуари для зберігання ПММ, один резервуар для зберігання зрідженого газу та чотири паливороздавальні колонки, а саме:

- Резервуар Р-25 ємністю 26,6 м. куб. з заводським номером 1171;

- Резервуар Р-25 ємністю 26,6 м. куб. з заводським номером 137;

- Резервуар Р-25 ємністю 26,6 м. куб. з заводським номером 141;

- Резервуар СВГ-5,0, ємністю 5,28 м. куб. з заводським номером 173;

- Колонка заправна TOKHEIM QUANTIUM 500 Т з заводським номером 0711672;

- Колонка заправна TOKHEIM QUANTIUM 500 Т з заводським номером 0711417;

- Колонка заправна TOKHEIM QUANTIUM 500 Т з заводським номером 0711560;

- Колонка для відпуску зрідженого газу типу Primus LPG-1U з заводським номером 1007016.

В акті перевірки контролюючий орган вказував на те, що ТОВ «Імперія Юг Ойл» до перевірки не надало жодного документу, який би свідчив, що три колонки заправні TOKHEIM QUANTIUM 500 Т та колонка для відпуску зрідженого газу типу Primus LPG-1U відповідають вимогам законодавства та/або мають позитивний результат повірки або оцінку відповідності. Також контролюючий орган вказував на те, що товариство не надало жодного документу щодо обладнання трьох резервуарів Р-25 рівнемірами-лічильниками.

В ході проведення перевірки встановлено, що станом на 01.03.2023 року ТОВ «Імперія Юг Ойл» не реєструвало в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі жодного резервуара, рівнеміра-лічильника та витратоміра-лічильника.

При цьому відповідач вказує на те, що факт здійснення реалізації пального з акцизного складу з уніфікованим номером 1018990 встановлено під час перевірки (п.2 розділу 2.2.11 акту перевірки від 02.03.2023 року №684/14/29/07/44194566 роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії).

З огляду на зазначене в акті перевірки вказано, що перевіркою ТОВ «Імперія Юг Ойл» встановлено факт необладнання та відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнемірів-лічильників у трьох резервуарах, розташованих на акцизному складі з уніфікованим номером 1018990, та витратомірів-лічильників на чотирьох місцях відпуску пального з акцизного складу, розташованих на акцизному складі з уніфікованим номером 1018990, чим порушено підпункт 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

На підставі викладеного податковим органом застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 140 000 грн

Надаючи оцінку питанню правомірності податкового повідомлення-рішення від 08.06.2023 року № 02, слід зазначити наступне:

Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

За нормами п.п. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Згідно підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства.

У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Відповідальність за порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах передбачена статтею 1281 ПК України.

Згідно підпункту 1281.1 статті 1281 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового, та/або масового витратоміра на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, та/або місці отримання/відпуску спирту етилового у виробництво продукції, визначеної у підпунктах "д"-"ж" підпункту 229.1.1 пункту 229.1 статті 229 цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового, та/або масовий витратомір.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що санкція, встановлена пунктом 1281.1 статті 1281 ПК України, застосовується не конкретно за реалізацію пального за відсутності встановлених витратомірів-лічильників на кожному місці відпуску пального наливом, а у випадку виробництва, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального, за відсутності встановлених витратомірів-лічильників на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірів-лічильників рівня таких товарів (продукції) у резервуарі. При цьому, такі витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники повинні бути зареєстровані у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

За результатами перевірки встановлено, що ТОВ "Імперія Юг Ойл" на запит перевіряючих не було надано документального підтвердження позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників у трьох резервуарах Р-25 ємністю 26,6 м. куб. кожний та чотирьох паливороздавальних колонках.

Крім того перевіряючими встановлено факт відсутності реєстрації таких витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Колегія суддів зазначає, що на території акцизних складів, на яких здійснюється, зокрема, навантаження-розвантаження та реалізація пального, кожне місце відпуску пального повинно бути обладнано витратомірми-лічильниками, а кожен введений в експлуатацію стаціонарний резервуар повинен бути обладнаний рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції).

В даному випадку ні в ході проведення перевірки, ні після її проведення та до прийняття рішення контролюючим органом товариством з обмеженою відповідальністю не було надано податковому органу відповідні документальні підтвердження дотримання вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

При цьому такі докази не були надані позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Як вже зазначалось вище, для цілей Податкового кодексу України, у разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

З огляду на викладене відповідач дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за необладнання та відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнемірів-лічильників у трьох резервуарах, розташованих на акцизному складі з уніфікованим номером 1018990, та витратомірів-лічильників на чотирьох місцях відпуску пального з акцизного складу, розташованих на акцизному складі з уніфікованим номером 1018990, за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

Посилання апелянта на положення пунктів 12 та 18 підрозділу 5 розділу XX ПК України та на те, що відповідальність за недотримання строку виконання обов`язку платником податку для облаштування акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі та реєстрації таких в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, тобто за несвоєчасне обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та їх реєстрацію в Єдиному державному реєстрі, нормами ПК не передбачена, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що в даному випадку до позивача застосовані штрафні санкції за порушення вимог саме п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, що виразилось у необладнанні резервуарів рівнемірами-лічильниками та місць відпуску пального витратомірами-лічильниками, а також не здійснення реєстрація їх в Єдиному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Також апелянт посилався на те, що міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які перебувають в експлуатації, за категоріями затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747, відповідно до пункту 40 якого для витратомірів міжповірочний інтервал складає 4 (чотири) роки, а для рівномірів магнітострикційних 2 роки (п. 61), а тому недоведено правомірність висновку контролюючого органу про відсутність повірки витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників та спливу строку повірки з моменту введення їх в єксплуатацію.

З цього приводу слід зазначити наступне:

Згідно п.п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п. 85.4 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

За положеннями п. 85.6 ст. 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Згідно до п. 85.8 ст. 85 ПК України, посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

З аналізу наведених положень ПК України вбачається, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних та інших документів, пов`язаних з предметом перевірки, кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.

За обставин даної справи 20.02.2023 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області був складений запит № 1 про надання документів (копій документів), яким від ТОВ «Імперія Юг Ойл» вимагалось надання чітко визначеного переліку документів, необхідних для проведення фактичної перевірки, в тому числі і документи про результати повірки або оцінки витратомірів-лічильників (або паливороздавальних колонок/оливороздавальних колонок), розташованих за адресою акцизного складу у м. Миколаєві, вул. Очаківська, 1/1, а також документи про результати повірки або оцінки, або калібрування рівнемірів-лічильників (або пристроїв для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі), якими обладнані резервуари (ємності) за адресою акцизного складу.

Однак ТОВ «Імперія Юг Ойл» в ході проведення перевірки визначені у запиті документи перевіряючим не надало, у зв`язку з чим посадовими особами ГУ ДПС у Миколаївській області був складений акт ненадання документів до перевірки № 196/14-07-07/44194566 від 01.03.2023 року.

Не скористалось товариство і правом подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, після проведення перевірки у порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 ПК України.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наведених обставин, а також зважаючи на ненадання позивачем будь-яких доказів, які б свідчили про проведення повірки або оцінки витратомірів-лічильників (або паливороздавальних колонок/оливороздавальних колонок), розташованих за адресою акцизного складу у м. Миколаєві, вул. Очаківська, 1/1, а також документів про результати повірки або оцінки, або калібрування рівнемірів-лічильників (або пристроїв для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі), якими обладнані резервуари (ємності) за адресою акцизного складу, само по собі посилання на законодавчі норми щодо міжповірочних інтервалів, без доведення факту здійснення відповідних повірок, не є підставою для висновку про дотримання позивачем вимог п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.

Таким чином податкове повідомлення-рішення від 08.06.2023 року № 02 вірно визнано судом першої інстанції правомірним та обґрунтованим.

З огляду на встановлення факту ненадання ТОВ «Імперія Юг Ойл» в ході проведення перевірки документів на запит контролюючого органу, у зв`язку з чим відповідачем був складений акт ненадання документів до перевірки № 196/14-07-07/44194566 від 01.03.2023 року, застосування до позивача штрафних санкцій згідно п. 121.1 ст. 121 ПК України у розмірі 1020 грн. є правомірним, а тому податкове повідомлення-рішення від 08.06.2023 року № 07 також скасуванню не підлягає.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать по неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Юг Ойл" залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук