Справа № 488/1623/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 488/1623/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Лук`янчук О.В.,

за участю секретаря: Мунтян С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22.05.2025 у справі №488/1623/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

У С Т А Н О В И В:

24.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до Корабельного районного суду м.Миколаєва із позовом, у якому просила суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення №197/2025 від 17.04.2025.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказує про закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, які передбачено частиною 1 статтею 38 КУпАП.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначаючи про дотримання передбачених статтею 38 КУпАП строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22.05.2025 у справі №488/1623/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав про правомірність прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення №197/2025 від 17.04.2025, оскільки ОСОБА_1 , як директором ТОВ «КИ ОФ ХЕЛФ», не виконано обов`язку щодо подання до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк до 20.12.2024 інформації про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємстві на таких транспортних засобах і техніці. При цьому, районним судом відхилено доводи позивачки про притягнення її до адміністративної відповідальності поза межами строків, які установлено ст.38 КУпАП.

Не погодившись із вищеозначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування районним судом норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги позивачка вказує, що датою вчинення правопорушення та датою виявлення правопорушення в спірних правовідносинах є 21.12.2024, а тому судом першої інстанції невірно застосовано положення ст.38 КУпАП, оскільки граничний строк притягнення позивачки до відповідальності є 21.03.2025. Також, як стверджує ОСОБА_1 , при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку. Крім того, позивачка відмічає, що вона є одинокою матір`ю, має на утриманні малолітню дитину - інваліда - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка намагається вести бізнес на прифронтовій території, сплачує податки і не ухилялась від виконання обов`язку щодо подання відповідної інформації до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а лише прострочила таку дію.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ІНФОРМАЦІЯ_4 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 22.05.2025 у справі №488/1623/25 та уважає їх обґрунтованими. Натомість, на думку суб`єкта владних повноважень, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 є керівником ТОВ «КИ ОФ ХЕЛФ».

11.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено адміністративне правопорушення, що вчинила ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, а саме перебуваючи керівником ТОВ «КИ ОФ ХЕЛФ» не подала до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк до 20.12.2024 інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємстві на таких транспортних засобах і техніці.

У зв`язку з чим, 11.04.2025 уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 складено протокол №197/2025 про адміністративне правопорушення.

За наслідком розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 17.04.2025 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято постанову №197/2025 по справі про адміністративне правопорушення, якою згідно із ч.3 ст.210-1 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 34000грн.

Не погодившись із таким індивідуальним актом позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд даної справи в апеляційному порядку, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації, визначено Положенням про військово-транспортний обов`язок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №1921.

Відповідно до п.15 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №1921, керівники підприємств, установ та організацій подають територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки щороку до 20 червня та 20 грудня інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, за формою згідно з додатком 1.

Колегія суддів відмічає, що визначена в законодавстві дата закінчення строку поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати вчинення певної дії.

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням апеляційний адміністративний суд зазначає, що кінцевою датою для подання керівниками підприємств, установ та організацій до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки інформації про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, є 20 грудня.

Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено статтею 210-1 КУпАП.

Згідно частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 3 статті 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 не заперечується.

У даному випадку позивачка вказує про порушення строків накладення на неї адміністративного стягнення.

Строки накладення адміністративного стягнення визначено статтею 38 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Згідно із ч.7 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 2101 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Тобто, приписами частини 7 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено строки, після закінчення яких виключається можливість накладення адміністративних стягнень.

Згідно із пунктом 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Комплексний аналіз статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення дає підстави для висновку, що початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

У свою чергу слід відмітити, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче правопорушення».

В теорії адміністративного права триваючими уважаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

У спірних правовідносинах, позивачка не заперечує факту правопорушення, проте не погоджувався з оскаржуваною постановою, оскільки така постанова прийнята без достатніх правових підстав, а саме закінчився строк для притягнення винної особи до відповідальності.

Проаналізувавши обставини справи та юридичний склад правопорушення, вчиненого позивачкою, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку неподання інформації про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці є разовим правопорушенням, оскільки таке правопорушення немає триваючого характеру, а тому є вчиненим (завершеним) 21.12.2024.

Саме з цієї дати правопорушення слід уважати виявленим територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, а не в будь-який інший день, який працівниками суб`єкта владних повноважень обрано на власний розсуд.

У протилежному випадку, несвоєчасне виконання територіальним центром комплектування та соціальної підтримки своїх повноважень (проявлення пасивної поведінки, тобто бездіяльності) нівелює інститут «строків накладення адміністративного стягнення».

Повертаючись до фактичних обставин справи слід вказати, що у даному випадку правопорушення уважається вчиненим саме з 21.12.2024.

Тримісячний строк з дня вчинення правопорушення закінчується 21.03.2025.

Натомість, з матеріалів справи убачається, що вчинене ОСОБА_1 21.12.2024 адміністративне правопорушення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено лише 11.04.2025, а адміністративне стягнення накладено 17.04.2025, тобто поза межами строків, які визначено ч.7 ст.38 КУпАП.

В контексті означеного суд апеляційної інстанції уважає за доцільне вказати, що після вчинення адміністративного правопорушення до накладення адміністративного стягнення минуло 3 місяці 27 днів, що апріорі не може уважатись розумним строком.

Розумним уважається строк, що є об`єктивно необхідним для виявлення адміністративного правопорушення.

Натомість, у даному випадку, такий строк не є розумним, адже проявляючи зволікання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом тривалого часу не вчинено жодних дій з метою виявлення адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки контролюючим органом прийнято спірну постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення поза межами строку, передбаченого частиною 7 статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне відмітити, що зміст спірної постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення №197/2025 від 17.04.2025 не відповідає вимогам частини 5 статті 283 КУпАП, оскільки такий індивідуальний акт не містить відомостей про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу.

Слід також врахувати, що ОСОБА_1 12.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 подано відомості про наявність і технічний стан транспортних засобів і техніки, а також про громадян, які працюють на підприємстві, в установі та організації на таких транспортних засобах і техніці.

Отже, установлені в межах даного апеляційного перегляду справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні висновки та викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку колегія суддів не надає оцінку правовідносинам по суті правопорушення, адже порушення строків накладення адміністративного стягнення, які визначено частиною 7 статті 38 КУпАП, є самостійною підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення і таке порушення призвело до протиправності оскаржуваного у справі індивідуального акту.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.

Частинами 7, 8 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що викладені районним судом в оскаржуваному судовому акті висновки не відповідають обставинам справи.

Відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22.05.2025 у справі №488/1623/25 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.268, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22.05.2025 у справі №488/1623/25 скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення №197/2025 від 17.04.2025, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, з урахуванням приписів ст.272 КАС України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.В. Лук`янчук О.І. Шляхтицький