Справа № 300/6785/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6785/24 пров. № А/857/32933/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року (суддя Чуприна О.В., м. Івано-Франківськ, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) у справі № 300/6785/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення сум заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 , 05 вересня 2024 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті №235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою» в частині оголошення простою ОСОБА_1 з 11.04.2022 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні; стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті різницю між виплаченою ОСОБА_1 сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належної йому заробітної плати у розмірі 356 500,76 гривень.

Також подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 05.09.2024, в якій вказав на: необізнаність відправлення окремих працівників Управління в області у простій; правомірно сподівався на збереження своєї заробітної плати в розмірі, визначеному у встановленому порядку без будь-якого обмеження; про обставину не виплати заробітної плати в повному обсязі дізнався з моменту отримання в серпні 2024 року розшифрування виплаченої заробітної плати та інформації у відповіді Укртрансбезпеки на адвокатський запит листом за № 8522/4.3/15-24 від 19.08.2024.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024: визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цією позовною заявою, з урахуванням доводів і мотивів, викладених у заяві від 05.09.2024 про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою» в частині оголошення простою ОСОБА_1 з 11.04.2022 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Зобов`язано Державну службу України з безпеки на транспорті нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 11.04.2022 по 23.06.2024 різницю між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою, введеного в дію на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою», і сумою, належної заробітної плати, з урахуванням проведених раніше виплат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

Позивач вважає, що рішення в частині зобов`язання нарахувати та виплатити різницю між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належної заробітної плати, з урахуванням проведених раніше виплат ухвалене з підстав неправильного застосування норм матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції мало досліджуватись не лише питання наявності у позивача права на отримання належних сум заробітної плати (це право підтверджено визнанням наказу про оголошення простою позивачу протиправним, оскільки, як зазначено в рішенні суду, вимога про стягнення різниці між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належної позивачу заробітної плати є похідною, оскільки пов`язана із встановленням правомірності/неправомірності спірного наказу), але і питання визначення конкретної суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідачем оплата праці за час простою проводилася лише в розмірі посадового окладу без відповідних доплат, тому має бути стягнуто різницю між виплаченою сумою заробітної плати нарахованої під час простою і сумою належної позивачу заробітної плати. Так, різниця між виплаченою позивачу сумою заробітної плати, нарахованої за час простою і сумою, належної йому до виплати за період з 11 квітня 2022 року по 24 червня 2024 року, що становить 26 місяців і 7 робочих днів визначається наступним чином: 13538 грн * 26 місяців + 644 грн 68 коп. * 7 робочих днів = 356 500 грн 76 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Просить скасувати рішення суду, в частині зобов`язання Державної служби України з безпеки на транспорті нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 11.04.2022 по 23.06.2024 різницю між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою, введеного в дію на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою», і сумою, належної заробітної плати, з урахуванням проведених раніше виплат та в цій частині ухвалити постанову, якою стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача різницю між виплаченою ОСОБА_1 сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належною йому заробітної плати у розмірі 356 500,76 грн. В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідач оскаржив рішення суду та вважає, що таке ухвалене з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що до спірних правовідносин доцільно застосовувати норми спеціального законодавства, на які посилався відповідач та врахувати роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 04.03.2022 № 149-р/з «Щодо нез`явлення державних службовців на роботу та надання їм відпусток під час воєнного стану, а також оформлення відносин із державними службовцями, яких зараховано до територіальної оборони». Вважає, що суд не надав оцінки, що позивач є позаштатним працівником Укртрансбезпеки, його посада належить до керівних та спрямована на організацію роботи працівників Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківської області, яке було ліквідовано у зв`язку із проведенням реорганізації, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті». Оскільки позивач єдиний працівник Управління, він не має у своєму підпорядкуванні жодного державного службовця, тому, більшість його управлінських посадових обов`язків, зокрема, розподіл обов`язків між державними службовцями та працівниками Управління з визначенням ступеню їх відповідальності, здійснення моніторингу та контролю за виконанням державними службовцями та працівниками Управління посадових обов`язків, правил внутрішнього службового та трудового розпорядку тощо не потребують виконання. Внаслідок процесу реорганізації частина функцій Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області перейшла до компетенції Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області, ще одна частина перейшла до Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті (який територіально знаходиться в місті Київ), іншу частину функцій (наприклад, ведення журналу обліку суден, зареєстрованих у Судовій книзі України) було ліквідовано. Зазначає, що в умовах тимчасового зупинення виконання частини функцій, відповідно неможливим є й забезпечення всіх працівників, у тому числі, позивача, роботою у тому обсязі, який був наявний до початку повномасштабного вторгнення сил країни-агресора. Вважає, що різниця між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належної заробітної плати, з урахуванням проведених раніше виплат, становить 109 064,67 грн, однак суд не визначив суму стягнення. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , перебуває на посаді начальника Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, що не заперечується сторонами.

Державною службою України з безпеки на транспорті у зв`язку з відсутністю можливості забезпечення належних організаційних та належних умов, необхідних для виконання роботи, та з метою належної роботи органу 11.04.2022 винесено наказ № 235 «Про оголошення простою», у відповідності до частини 1 першої статті 34, частини першої статті 113 Кодексу законів про працю України, статті 12, частини першої статті 13 Закону України «Про оплату праці», Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану».

Пунктами 1, 3 вказаного наказу оголошено простій не з вини працівників з 11.04.2022 до припинення воєнного стану в Україні для державних службовців та працівників Державної служби України з безпеки на транспорті та забезпечено оплату праці у розмірі 2/3 посадового окладу згідно з переліком осіб, який додається до наказу.

Відповідно до пункту 4 Наказу під час простою державні службовці та працівники, зазначені у п.1 цього наказу, звільняються від обов`язку бути присутнім на робочих місцях.

Згідно додатку до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 11.04.2022 за № 235 «Список державних службовців та працівників Державної служби України з безпеки на транспорті, яким оголошено простій», до означеного списку включено, серед інших, також ОСОБА_1 - начальника Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області (№ 28 у списку).

У подальшому, наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 17.06.2024 за № 439, відповідно до статті 29 Кодексу законів про працю України, підпункту 24 пункту 12 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за № 103 (зі змінами), та у зв`язку зі службовою необхідністю припинено простій для ОСОБА_1 , начальника Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, оголошений наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 11.04.2022 за № 235 «Про оголошення простою», з 24.06.2024.

Пунктом 2 коментованого наказу, визначено ОСОБА_1 , начальнику Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, робоче місце для виконання покладених на нього посадових обов`язків посадовою інструкцією за адресою: вул. Тополина, 3, с. Угорники, м. Івано-Франківськ, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні.

У відповідь на заяву позивача від 06.08.2024, відповідач надав розрахунок заробітної плати, де в колонці "вид нарахування" у графі « 71» зазначено «Простій 2/3», свідченням чого є наявні в матеріалах справи знімок екрану («скриншот», «screenshot») мобільного пристрою із застосунку для текстових повідомлень та відповідний розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 за посадою Начальник управління (ТО) № 564.

У подальшому, представник позивача адвокат Сторожук А.Л., звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із адвокатським запитом № 01/09-08/24 від 09.08.2024, в якому просив надати інформацію стосовно винесеного спірного наказу та повідомити посадовий оклад позивача і надати копію чинного штатного розпису Укртрансбезпеки.

За результатами розгляду адвокатського запиту, відповідач листом від 19.08.2024 за № 8522/4.3/15-24 повідомив представника позивача про те, що внаслідок введення правового режиму воєнного стану, обсяг роботи, виконання якої забезпечувалось структурними підрозділами Укртрансбезпеки, зменшився. Враховуючи оцінку безпосередньої діяльності Укртрансбезпеки та її територіальних органів, проведену їх начальниками, в подальшому видано наказ від 11.04.2022 за № 235 «Про оголошення простою», яким оголошено простій не з вини працівників, 55 працівникам Укртрансбезпеки х 11.04.2022, в тому числі, ОСОБА_1 . Простій оголошено працівникам як центрального апарату Укртрансбезпеки, так і працівникам територіальних органів. Також, наказами Укртрансбезпеки від 27.07.2022 за № 367 та від 23.09.2022 за № 471 оголошено простій головному спеціалісту Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області і завідувачу сектору надання адміністративних послуг в Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Вважаючи протиправним незаконним наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою» в частині оголошення простою ОСОБА_1 з 11.04.2022 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні, позивач звернувся до суду із цим позовом з метою захисту свого порушеного права, шляхом скасування зазначеного наказу та стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 різницю між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належної йому заробітної плати у розмірі 356 500,76 грн.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави для оголошення простою позивачеві, передбачені ст. 34 КЗпП України, з огляду на що спірний наказ про оголошення простою позивачу із здійсненням розрахунку заробітної плати на період простою у розмірі двох третин встановленого посадового окладу є незаконним та підлягає скасуванню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача різниці між виплаченою ОСОБА_1 сумою заробітної плати, нарахованої під час простою (2/3) і сумою, належною йому заробітної плати у розмірі 356 500 грн 76 коп., суд першої інстанції звернув увагу на те, що вказаний позивачем спосіб захисту є неефективним.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Тлумачення статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. У пункті 3 вказаного Указу визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 за № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 13 Закону № 889-VIII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби.

Згідно пункту 1 Положення про Національне агентство України з питань державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 за № 500 (далі - Положення №500), Національне агентство України з питань державної служби (НАДС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується i координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, здійснює функціональне управління державною службою в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті).

Відповідно до підпункту 8 пункту 4 Положення № 500, оприлюднює на офіційному веб-сайті НАДС узагальнені роз`яснення з питань застосування Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та служби в органах місцевого самоврядування.

З метою належної організації роботи державних службовців під час воєнного стану НАДС надано роз`яснення від 04.03.2022 за № 149-р/з «Щодо нез`явлення державних службовців на роботу та надання їм відпусток під час воєнного стану, а також оформлення відносин із державними службовцями, яких зараховано до територіальної оборони».

Відповідно до наданих у роз`ясненні рекомендацій, функціонування державних органів та режим роботи їх працівників має бути організований з огляду на безпекову ситуацію у конкретному регіоні. Забезпечення ефективної роботи державного органу в цей період вимагає гнучкості та швидкої адаптації до подій, що відбуваються навколо.

Також вказано, що державний службовець може виконувати завдання за посадою за межами адміністративної будівлі державного органу у випадках та порядку, передбаченому Типовими правилами внутрішнього службового розпорядку, затвердженими наказом НАДС від 03 березня 2016 року за № 50, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 березня 2016 року за № 457/28587, та Правилами внутрішнього службового розпорядку відповідного державного органу. Дистанційний формат роботи дозволить більшою мірою убезпечити працівників державного органу від збройної агресії чи загрози нападу, допоможе зменшити небезпеку їх життю або здоров`ю, а також сприятиме дотриманню обмежень перебування на вулицях та в інших громадських місцях, зокрема у комендантську годину.

Особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», пунктами другим та третім частини першої якого встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою (часина перша статті третьої). У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються (частина друга статті третьої).

Частиною третьою статті 43 Закону України «Про державну службу» передбачено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Кабінетом Міністрів України 07.03.2022 прийнято постанову за № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» (далі - Постанова № 221).

Пунктом 1 Постанови № 221 надано право керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу)

Рекомендовано керівникам органів місцевого самоврядування застосовувати положення пункту 1 цієї постанови та здійснювати його виконання в межах фондів заробітної плати, передбачених у кошторисах відповідних органів, підприємств, установ та організацій (пункт 2 Постанови № 221).

Згідно пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 за № 440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» у період воєнного стану для державних службовців та працівників державного органу, які перебувають на території України, за рішенням керівника державної служби в державному органі може запроваджуватися дистанційна робота у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Крім того, факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим, проте існування воєнного стану автоматично не означає знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, та не може бути підставою для застосування простою саме для одного (декількох) працівника (-ів), у тому числі позивача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірний наказ прийнято відповідно до частини першої статті 34 КЗпП України, частини першої статті 113 КЗпП України, статті 12, частини 1 статті 13 Закону України «Про оплату праці», Указів Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 14.03.2022 за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 за № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану».

З посадової інструкції, затвердженої Головою Державної служби України з безпеки на транспорті від 05.06.2020 за посадою «Начальник Управління» вбачається, що метою посади є забезпечення здійснення державного контролю та нагляду на автомобільному, міському електричному та залізничному транспорті, державного ринкового нагляду у межах сфери своєї відповідальності, в межах компетенції надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного транспорту.

До посадових обов`язків начальника Управління, входить: - керівництво та організація роботи Управління: забезпечення виконання завдань і функцій покладених на Управління, забезпечення виконання плану роботи Управління, розподіл обов`язків між державними службовцями та працівниками Управління з визначенням ступеню їх відповідальності, здійснення моніторингу та контролю за виконанням державними службовцями та працівниками Управління посадових обов`язків, правил внутрішнього службового та трудового розпорядку; - організація роботи та контроль за здійсненням заходів державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному та залізничному транспорті та звітувати перед Головою Укртрансбезпеки, здійснення контролю щодо виконання габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю та інші.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на посаді начальника Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області. До посадових обов`язків позивача, серед іншого, належало керівництво та організація роботи Управління.

Оскільки ОСОБА_1 в Управлінні Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області займає керівну посаду, посадові обов`язки якої вимагають виконання значного обсягу завдань, спрямованих на організаційну роботу установи, то оголошення позивачу простою в період з 24.02.2022 (день оголошення воєнного стану) по 11.04.2022 (день оголошення простою), в розрізі застосування до спірних правовідносин норм Постанови №303, є недоцільним.

Так, аналіз постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 свідчить про те, що існує ряд виключень, які дають можливість проводити відповідні заходи державного нагляду (контролю), зокрема у таких випадках: за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем у оскаржуваному наказі не зазначено, які саме конкретні причини та підстави існували для оголошення позивачу простою, які саме причини та підстави унеможливлюють забезпечення належних організаційних та технічних умов, які саме передбачені ст.34 КЗпП України умови для оголошення простою мали місце на момент видання цього наказу, відсутнє посилання на докази, які підтверджують такі обставини.

Не заслуговує на увагу покликання відповідача на те, що позивач є позаштатним працівника Укртрансбезпеки, оскільки з 03.03.2020 року (видачі розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті») сплачувалась заробітна плата в повному обсязі за виконання посадових обов`язків начальника управління до моменту винесення оскаржуваного наказу про переведення у простій.

Наказом від 17.06.2024 № 439 «Про припинення простою для ОСОБА_1 » відповідач вирішив припинити простій позивача з 24.06.2024.

Разом з тим, в наказі від 17.06.2024 № 439 «Про припинення простою для ОСОБА_1 », підставою його видачі в преамбулі вказано: «у зв`язку із службовою необхідністю», а далі в п.2 вказано «визначити ОСОБА_1 , начальнику Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, робоче місце для виконання покладених на нього посадових обов`язків посадовою інструкцією за адресою: вул. Тополина, 3 с. Угорники, м. Івано-Франківськ, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Підстава: доповідна записка першого заступника Голови Державної служби України з безпеки на транспорті Марценишина Юрія від 12.06.2024 № 20545/3.8/18-24.». Далі в п. 3 вищевказаного наказу вказано: «виконувати ОСОБА_1 завдання і обов`язки, визначені посадовою інструкцією начальника управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області, затвердженою Головою Державної служби України з безпеки на транспорті 15.06.2020».

Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не наведено конкретні обставини, які змінились з моменту видачі оспореного наказу, які вже з 27.06.2024 року дають змогу забезпечити належні організаційні та технічні умови для роботи позивача, яких, начебто, не було на дату видачі цього наказу.

Окрім того, є помилковим посилання апелянта на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 04.03.2022 № 149-р/з «Щодо нез`явлення державних службовців на роботу та надання їм відпусток під час воєнного стану, а також оформлення відносин із державними службовцями, яких зараховано до територіальної оборони», оскільки відповідно до наданих у роз`ясненні рекомендацій, функціонування державних органів та режим роботи їх працівників має бути організований з огляду на безпекову ситуацію у конкретному регіоні. Забезпечення ефективної роботи державного органу в цей період вимагає гнучкості та швидкої адаптації до подій, що відбуваються навколо.

Також вказано, що державний службовець може виконувати завдання за посадою за межами адміністративної будівлі державного органу у випадках та порядку, передбаченому Типовими правилами внутрішнього службового розпорядку, затвердженими наказом НАДС від 03 березня 2016 року № 50, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 березня 2016 року за № 457/28587, та Правилами внутрішнього службового розпорядку відповідного державного органу. Дистанційний формат роботи дозволить більшою мірою убезпечити працівників державного органу від збройної агресії чи загрози нападу, допоможе зменшити небезпеку їх життю або здоров`ю, а також сприятиме дотриманню обмежень перебування на вулицях та в інших громадських місцях, зокрема у комендантську годину.

Однак, у разі відсутності організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, що викликане, зокрема, військовим станом, доцільно оформити простій для конкретних державних службовців або структурних підрозділів відповідно до законодавства про працю.

Матеріали справи не містять відомостей про виконання позивачем роботи у дистанційному режимі.

Як зазначає Державна служба України з безпеки на транспорті, ОСОБА_1 впродовж двох років не з`являвся на робочому місці, однак такі доводи відповідача є безпідставними, оскільки як суду першої, так і апеляційної інстанції, не надано жодних доказів.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наданими доказами на обґрунтування своєї позиції щодо невизнання позову відповідачем не доведено обставин, які б обумовлювали необхідність встановлення простою саме позивачу, тому дійшов правильного висновку про скасування наказу про оголошення простою позивачу.

Щодо покликання відповідача на пропущення позивачем місячного строку звернення до суду з цією позовною заявою, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що про наявність оскаржуваного наказу та визначені ним умови оплати праці позивач дізнався 06.08.2024 коли на його номер телефону на застосунок для обміну дзвінків та повідомлень WhatsApp, у відповідь на його заяву від 06.08.2024р. працівником відповідача на адвокатський запит листом за № 8522/4.3/15-24 від 19.08.2024 було надіслано розшифровку (розрахунковий лист) належної йому заробітної плати за червень та липень 2024 року, де у графі « 71» розрахунку заробітної плати за червень 2024 зазначено «Простій 2/3».

Щодо твердження відповідача з посиланням на частину четверту статті 9-1 Закону України «Про державну службу», про те, що оскаржуваний наказ було надіслано на особисту електронну пошту позивача «ІНФОРМАЦІЯ_1», 12.04.2022, о 17:01 тобто наступного дня після прийняття наказу № 235 від 11.04.2022 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 4, статті 9-1 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Разом з тим, доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 9-1 Закону № 889-VIII)

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними (ч.2 ст. 9-1 Закону № 889-VIII).

Порядком фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042 (далі - Порядок) визначено процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

Відповідно до п. 2 Порядку, інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

Як зазначено в п. 3 Порядку, факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця.

Пунктами 4, 5 Порядку передбачено вимоги до форми та змісту відповідного протоколу. Таким чином, аналіз вищевказаних вимог чинного законодавства свідчить про те, що у разі доведення інформації або документів шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, в тому числі електронної пошти, такий спосіб має фіксуватись протоколом, вимоги до якого наведені у Порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що особова картка державного службовця № 548 ОСОБА_1 не містить відомостей про електронну пошту останнього, зокрема « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а зазначено лише контактний номер телефону, тому направлення спірного наказу на зазначену електронну адресу, в розрізі коментованого правового регулювання, само по собі не свідчитиме про належне доведення до відома позивача такого наказу, про що правильно вказав суд першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги твердження позивача і таке стверджується матеріалами справи, що про обставину не виплати заробітної плати в повному обсязі позивач дізнався з моменту отримання розшифрування виплаченої заробітної плати та інформації у відповіді Укртрансбезпеки на адвокатський запит (лист № 8522/4.3/15-24 від 19.08.2024). До суду звернувся з цим позовом 05.09.2024.

Щодо вимоги про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача різниці між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належної йому заробітної плати, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 за № 221 керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, надано право до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).

Згідно відомостей, що містяться в розрахункових листах по заробітній платі за період з квітня 2022 року по травень 2024 року, ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата у розмірі 2/3 посадового окладу, що не заперечується сторонами.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено неправомірність прийнятого Державною службою України з безпеки на транспорті наказу № 235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою» в частині оголошення простою ОСОБА_1 з 11.04.2022 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні, тому у позивача є право на отримання різниці між виплаченою позивачу сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належної йому заробітної плати, про що правильно вказав суд першої інстанції.

Щодо стягнення суми у розмірі 356 500,76 гривень, то суд апеляційної інстанції вважає правомірною відмову суду першої інстанції в задоволенні цієї вимоги, оскільки сам розрахунок і виплата суми належної заробітної плати і виплаченої суми заробітної плати, нарахованої під час простою, покладається саме на відповідача, а суд не може підміняти цей орган. В той же час, суд з метою захисту порушеного права позивача, вважає за можливе зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 11.04.2022 по 23.06.2024 різницю між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою, введеного в дію на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою», і сумою, належної заробітної плати, з урахуванням проведених раніше виплат.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, проаналізувавши апеляційні скарги, судова колегія зазначає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність об`єктивних підстав для оголошення простою позивачу, а наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою» в частині оголошення простою ОСОБА_1 з 11.04.2022 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні прийнятий необґрунтовано, а тому такий підлягає скасуванню, з одночасним зобов`язанням відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 11.04.2022 по 23.06.2024 різницю між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованою під час простою.

Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної служби України з безпеки на транспорті не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі № 300/6785/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін