Справа № 420/35945/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у залишенні позову без розгляду

13 червня 2025 року

м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши заяву відповідача у справі - Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 20.11.2024 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони), про:

1.Визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 , додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після контузії тяжкого ступеня за постановою військово-лікарської комісії, тобто в період з 15 січня 2024 року по 03 березня 2024 року, протиправною,

2.Зобов`язання військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після контузії тяжкого ступеня за постановою військово-лікарської комісії, тобто в період з 15 січня 2024 року по 03 березня 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум

Ухвалою суду від 25.11.2024 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, та відкрито провадження в цій адміністративній справі.

11.12.2024 від відповідача у справі - Військової частини НОМЕР_4 до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду встановленого ч.5 ст.122 КАС України.

У своїх доводах відповідач зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.09.2019 по 05.08.2024. Наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 05.08.2024 №403-ОС «Про особовий склад» старшину 2 статті ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 05.08.2024 року у зв`язку із звільненням з військової служби. Зазначені позивачем доводи про те, що він лише 05 серпня 2024 року дізнався про невиплату йому додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, не відповідають дійсності.

За твердженнями відповідача, ще знаходячись на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_1 11.03.2024 звертався до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом за вхідним номером №06.2.5/1411/24-Вн з вимогою нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у зв`язку з тим що він в період з 15.01.2024 по 03.03.2024 знаходився на лікуванні пов`язаного з отриманням поранення під час захисту Батьківщини. Військовою частиною НОМЕР_1 йому було відмовлено у задоволенні його рапорту так як позивачем не було подано документів на підтвердження обставин, на які він посилався. З урахуванням цієї відповіді (відмови), ОСОБА_1 26.03.2024 вдруге звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом за вхідним номером №06.2.5/1651/24- Вн з вимогою нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у зв`язку з тим що він в період з 15.01.2024 по 03.03.2024 знаходився на лікуванні пов`язаного з отриманням поранення під час захисту Батьківщини. В рапорті зазначено, що у випадку відмови у виплаті він просить надати письмову відповідь на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 Військовою частиною НОМЕР_1 йому було відмовлено у задоволенні його рапорту так як не було підстав для нарахування та здійснення виплат додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 на підставі наданих позивачем документів, та надано йому письмову відповідь за вихідним номером №09/1112-24-Вих від 14.04.2024. Згідно з відомостями, які містяться у системі електронного документообігу загону, відповідь позивачу надіслано на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 16.04.2024 о 08.22 годин. Таким чином, позивач ще 16.04.2024 був вже обізнаний, що йому відмовили у нарахуванні та виплаті додаткової винагороді у розмірі 100 000 грн, передбаченої Постановою №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці в період з 15.01.2024 по 03.03.2024 у зв`язку з отриманням тяжкого поранення. Будучи обізнаним 16.04.2024 про рішення керівництва про відмову у виплаті зазначеної винагороди, звернувся до суду із зазначеною позовною заявою лише у листопаді 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. При цьому, позивачем не заявлялось про поновлення пропущеного строку, та у позові взагалі не вказано про обставини отримання відповіді від 14.04.2024 на звернення щодо виплати додаткової винагороди, стосовно якої подано цей спір.

Від представника позивача надійшли заперечення на клопотання (заяву) відповідача, у яких звертається увага на те, що скрін-копія інтернет сторінки кабінету системи електронного документообігу, на яку посилається відповідач у своєму клопотанні, не підтверджує доведення листа №09/1112-24-Вих ОСОБА_1 , а лише вказує на те, що він був відправлений « 16.04.2024 08:22» та знаходиться в статусі «На вiдправцi», тобто не доставлений. Також відсутні докази, що лист №09/1112-24-Вих був доведений ОСОБА_1 під підпис, рекомендованим листом, а також зазначення в скрін-копії інтернет сторінки кабінету системи електронного документообігу в розділі «Коментар до події» запису про ознайомлення. Таким чином, твердження відповідача про те, що позивач ще 16.04.2024 був вже обізнаний що йому відмовили у нарахуванні та виплаті додаткової винагороді у розмірі 100 000 грн, передбаченої Постановою №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці в період з 15.01.2024 по 03.03.2024 у зв`язку з отриманням тяжкого поранення є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Таким чином, ОСОБА_1 не порушував процесуальних строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, із зверненням із даним позовом.

Розглянувши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Строки звернення до суду з адміністративним позовом передбачено у ст.122 КАС України.

При цьому, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.233 КЗпП, в редакції від 19.07.2022р., працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116).

Як визначено п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В силу вимог ч.3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, залишення позову без розгляду можливе виключно у разі, якщо позивачем пропущено встановлений законом строк для звернення до суду, не доведено поважності причин пропуску такого строку.

Втім, у спірному випадку, на переконання суду, підстави для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки цей позов подано з дотриманням встановленого законом строку.

Як вже було зазначено вище, діючою на момент виникнення спірних правовідносин нормою ст..233 КЗпП України дійсно передбачено строкові обмеження для звернення до суду, а саме - для звернення із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду - тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права; для звернення із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник - місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивач ще 16.04.2024 дізнався про відмову у виплаті йому додаткової винагороди, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після контузії тяжкого ступеня за постановою військово-лікарської комісії, тобто в період з 15 січня 2024 року по 03 березня 2024 року. оскільки надана відповідачем скрін-копія інтернет сторінки кабінету системи електронного документообігу, у дійсності, поза розумним сумнівом, не підтверджує доведення листа №09/1112-24-Вих ОСОБА_1 , а лише вказує на те, що він був відправлений « 16.04.2024 08:22» та знаходиться в статусі «На вiдправцi», тобто однозначно із цього доказу не свідчить, що відповідь від 14.04.2024 була доставлена та більше того - отримана позивачем.

Докази, що лист №09/1112-24-Вих був доведений ОСОБА_1 під підпис, рекомендованим листом, а також зазначення в скрін-копії інтернет сторінки кабінету системи електронного документообігу в розділі «Коментар до події» запису про ознайомлення, відсутні у матеріалах справи. При цьому, як вбачається з матеріалів справи позивач продовжував проходити військову службу до 05.08.2024, що свідчило про відсутність перешкод у відповідача у належному повідомленні позивача про надану йому відповідь щодо виплати додаткової винагороди.

Також, суд в контексті вирішення спірного питання щодо дотримання позивачем строку для звернення до суду із даним позовом враховує, що за правовими висновками Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).».

Судовою палатою Верховного Суду в указані вище постанові наголошено, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У зв`язку з цим зроблено висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Згідно з п.7 Інструкції №558, грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що у спірному випадку, про невиплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після контузії тяжкого ступеня за постановою військово-лікарської комісії, тобто в період з 15 січня 2024 року по 03 березня 2024 року, позивач дізнався при звільненні, у зв`язку із чим звернувся до військової частини НОМЕР_1 з листом про її нарахування і виплату, у відповідь на який отримав відмову від 27.10.2024.

Даний позов було подано поштою 19.11.2024, про що свідчать дані з конверту, в якому до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 . Судом позов зареєстровано 20.11.2024.

З огляду на вказане, оцінюючи у сукупності доводи сторін та приведені норми чинного законодавства, суд вважає, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду з цим позовом.

Відтак, на думку суду, наведені відповідачем обґрунтування є помилковими.

Зважаючи на недоведеність відповідачем пропуску строку звернення позивачем з даним позовом до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.169, 248, 256 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача у справі - Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА