Справа № 620/4069/25
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/4069/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 10.04.2025 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі ГУДПС у Чернігівській області, відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 01.04.2025 №5638/Ж10/25-01-24-05, №5630/Ж10/25-01-24-05, №5634/Ж10/25-01-24-05, №5640/Ж10/25-01-24-05.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що дохід від нерезидента «Fenix International Ltd» за створення контенту на платформі OnlyFans за 2020-2022 роки вона не отримувала, тому застосування спірними рішеннями до неї штрафних санкцій та донарахування податкових зобов`язань є необґрунтованим. Крім того, позивач зазначає про відсутність підстав для проведення перевірки, оскільки надісланий їй запит не містив покликання на статтю 73 Податкового кодексу України та не містив інформацію щодо того, яка саме з визначених підпунктом 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу обставин була підставою для його складання. Також у зв`язку з тим, що відповідач відправив копію наказу про проведення перевірки, повідомлення про дату та час початку такої перевірки на поштове відділення, яке не обслуговує адресу проживання ОСОБА_1 , позивач вказані документи не отримала, що свідчить про порушення ГУДПС у Чернігівській області порядку проведення заходу контролю, встановленого статтею 79 Податкового кодексу України.

Ухвалою судді від 14.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 12.05.2025 клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що від компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, у порядку, передбаченому Конвенцією між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства, до ДПС України надійшла інформація, передана у подальшому ГУДПС у Чернігівській області, про отримання ОСОБА_1 доходу від британського суб`єкта господарювання «Fenix International Ltd» за створення контенту на платформі OnlyFans за 2020-2022 роки. Так, протягом 2022 року на користь позивача надійшли грошові перекази на загальну суму 11816 дол. США. Не зважаючи на викладене, всупереч вимог податкового законодавства України позивач податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік не подавала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого доходу не сплачувала. Наведене стало підставою для винесення ОСОБА_1 спірних податкових повідомлень-рішень. При цьому, представник ГУДПС у Чернігівській області наголошував на дотриманні відповідачем порядку проведення перевірки.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, наполягаючи на обґрунтованості позову.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Від компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, у порядку, передбаченому Конвенцією між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на дохід і приріст вартості майна, яка набула чинності 11.08.1993, було отримано інформацію про одержання, зокрема ОСОБА_1 , доходу від британського суб`єкта господарювання «Fenix International Ltd» за створення контенту на платформі OnlyFans за 2020-2022 роки (а.с. 53).

Враховуючи викладене, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 та ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ГУДПС у Чернігівській області від 13.01.2025 №93-1 посадовими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з метою достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 (а.с. 42-47).

За результатами перевірки складено акт від 26.02.2025 №3119/Ж5/25-01-24-05/ НОМЕР_1 (а.с. 25-41), у якому зазначено про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 170.11.1 п. 170.11 ст. 170, п.176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового Кодексу України неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік;

- пп. 163.1.3 п. 163.1 ст. 163, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, пп. 170.11.1 п. 170.11 ст.170, з урахуванням п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим занижено суму податку на доходи фізичних осіб усього на 77777,02 грн., в т.ч. за 2022 рік на суму 77777,02 грн.;

- пп. 1.2, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, у зв`язку з чим занижено суму військового збору всього на 6481,42 грн., в т.ч. за 2022 рік на суму 6481,42 грн.;

- пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України в частині ненадання відповіді на запит, надісланий відповідно до підстав, передбачених пп. 73.3.1 п. 73.3 ст. 73 Податкового Кодексу.

На підставі вказаних висновків перевірки 01.04.2025 ГУДПС у Чернігівській області винесено ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення (а.с. 55-62):

№5638/Ж10/25-01-24-05, яким нараховано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб на суму 340,00 грн.;

№5630/Ж10/25-01-24-05, яким нараховано суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 97221,28 грн. (77777,02 грн. основне зобов`язання, 19444,26 грн. штрафні (фінансові) санкції);

№5634/Ж10/25-01-24-05, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 8101,78 грн. (6481,42 грн. основне зобов`язання, 1620,36 грн. штрафні (фінансові) санкції);

№5640/Ж10/25-01-24-05, яким нараховано штраф у сумі 8000,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Відповідно до підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України для здійснення функцій, визначених законом, контролюючі органи мають право: отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Відповідно до положень підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначається статтею 78 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно пункту 78.6 статті 78 Податкового кодексу України строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, лише дотримання вищенаведених вимог Податкового кодексу України може бути належною підставою для призначення та проведення позапланової невиїзної перевірки.

Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.05.2019 у справі №823/2530/18.

Також Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 по справі №826/17123/18 сформував правову позицію, відповідно до якої у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Так, в обґрунтування позовних вимог, як на підставу визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень, позивач вказує на те, що відповідач здійснив направлення повідомлення про проведення перевірки та відповідного наказу на поштове відділення, яке не обслуговує адресу ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані документи їй вручені не були.

Отже, суду в межах даної справи в першу чергу необхідно надати оцінку діям відповідача щодо дотримання ним вимог законодавства при проведені документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Із аналізу пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України вбачається, що однією з умов для проведення позапланової невиїзної перевірки є вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. При цьому перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків.

Статтею 42 Податкового кодексу України передбачено порядок листування платників податків та контролюючих органів.

Так, відповідно пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 42.5 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно з пунктом 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до матеріалів справи позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21), що відповідає її податковій адресі. Поштовим індексом вказаної адреси є 14014.

Разом з тим, як встановлено з наданих суду доказів та не спростовано відповідачем, повідомлення ГУДПС у Чернігівській області від 13.01.2025 №14/ж4/25-01-24-04-04 та наказ про проведення перевірки від 13.01.2025 №93-п направлені позивачу на адресу: АДРЕСА_2 , та не були вручені. Відправлення повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 46-48).

ОСОБА_1 наголошує, що оскільки зазначений у відправленні поштовий індекс «14000» не відповідав фактичному «14014», зазначене відправлення було спрямоване на відділення поштового зв`язку, яке не обслуговує адресу її проживання і, як наслідок, за незалежних від позивача причин не було їй вручено (а.с. 91).

Не зважаючи на викладене, відповідач, всупереч вищенаведених положень Податкового кодексу України, провів документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 .

Аналізуючи наведені доводи, суд звертає увагу на положення Закону України від 03.11.2022 №2722-IX «Про поштовий зв`язок», статтею 1 якого визначено, що: адресат (одержувач) - юридична або фізична особа, якій адресується поштове відправлення, поштовий переказ; відправник - фізична або юридична особа, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) або найменування якої зазначені у встановленому порядку при пересиланні поштового відправлення, поштового переказу та яка подає оператору поштового зв`язку для пересилання поштове відправлення, поштовий переказ; поштове відправлення - письмова кореспонденція або посилка, або відправлення EMS, адресовані адресату (одержувачу), оформлені відповідно до законодавства та прийняті оператором поштового зв`язку до пересилання; поштовий індекс - код поштової адреси у вигляді умовного цифрового позначення об`єктів поштового зв`язку, у тому числі сільських населених пунктів, у яких відсутні відділення поштового зв`язку.

Таким чином, під час оформлення поштового відправлення, з метою забезпечення його належного вручення адресату, відправник зазначає поштову адресу, частиною якої є поштовий індекс.

Суд зауважує, що поштовий індекс зазначається з метою пришвидшення доставки, точної ідентифікації населених пунктів, районів і вулиць під час сортування та доставки пошти. Він допомагає поштовим службам правильно спрямовувати відправлення, зменшуючи ризик помилок і затримок.

Разом з тим, внаслідок невірного визначення ГУДПС у Чернігівській області поштового індексу, який є складовою адреси проживання позивача, ОСОБА_1 не отримала поштове відправлення, яке містило копію наказу та повідомлення про проведення перевірки. Конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи зазначене вище в сукупності, суд погоджується з позицією позивача, що відповідачем було порушено вимоги пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України в частині дотримання необхідних умов для проведення позапланової невиїзної перевірки, а саме: вручення платнику податків копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо належного повідомлення позивача про проведення перевірки, оскільки, як уже було зазначено вище, поштове відправлення з вкладенням було направлено на відділення поштового зв`язку, яке не обслуговує адресу, за якою проживає ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що уже спірні рішення направлені ГУДПС у Чернігівській області належним чином (вказаний поштовий індекс «14014»), у зв`язку з чим відправлення було нею отримано (а.с. 54; https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?barcode=001).

Вказане порушення процедури проведення перевірки свідчить про те, що позивач був позбавлений можливості знати та розуміти, що відносно нього податковим органом проводиться перевірка, надати документи та пояснення під час проведення перевірки, спростувати та заперечити висновки акту перевірки про допущення ним порушень податкового законодавства, що, на переконання суду, є достатньою підставною для визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень рішень від 01.04.2025 №5638/Ж10/25-01-24-05, №5630/Ж10/25-01-24-05 та №5634/Ж10/25-01-24-05.

Водночас, оскільки судом встановленні процедурні порушення під час здійснення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, що мають наслідком визнання протиправними та скасування вищевказаних рішень, суд не надає оцінку виявленим порушенням податкового законодавства, зафіксованим в акті перевірки.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 01.04.2025 №5640/Ж10/25-01-24-05 суд зазначає таке.

Відповідно до матеріалів справи 11.10.2024 ГУДПС у Чернігівській області на поштову адресу позивача надіслало запит від 10.10.2024 №1450086/25-01-24-10-13 (а.с. 87-89), у якому ОСОБА_1 повідомлено про надходження від компетентного органу інформації про отримання нею доходу від британського суб`єкта господарювання «Fenix International Ltd» за створення контенту на платформі OnlyFans впродовж 2022 року. У зв`язку з викладеним, ГУДПС у Чернігівській області просило позивача протягом 15 днів з дня наступного за днем отримання запиту надати пояснення та документальне підтвердження щодо одержання вказаного доходу, у тому числі, але не виключно договори, угоди, контракти з суб`єктом господарювання «Fenix International Ltd», банківські документи, що підтверджують отримання коштів за здійснені послуги/реалізацію товару, інші документи, які стосуються зазначеного питання.

Оскільки позивач у встановлені строки запитувані документи не подала, вищевказаним податковим повідомленням-рішенням до неї застосовано штрафні санкції на підставі пункту 121.2 статті 121 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити: 1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Згідно з підпунктом 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків;

4) стосовно платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок під час зазначення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) виявлено помилку або недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом, або відповідно до Загального стандарту звітності CRS фінансовим агентом подано звіт про підзвітні рахунки з відомостями про незадокументовані рахунки, або виявлено подання власником рахунку недостовірних відомостей фінансовому агенту;

7) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної юрисдикції, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, або укладено на його підставі міжвідомчий договір, про виявлення таким органом помилки, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунку особи, яка є резидентом відповідної іноземної юрисдикції, або про інше порушення чи невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених Угодою FATCA або Загальним стандартом звітності CRS, у тому числі про участь фінансового агента або його клієнта у правочинах або операціях, передбачених пунктом 39-3.6 статті 39-3 цього Кодексу;

8) отримано запит про надання інформації від компетентного органу іноземної держави на підставі міжнародного договору, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, та інформації, яка запитується, немає у розпорядженні контролюючого органу;

9) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 73.3.2 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Підпунктом 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Таким чином, з наведеного слідує, що однією із визначених законом підстав для направлення контролюючим органом платнику податків запиту про надання інформації є те, що за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового законодавства. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити визначені законом підстави для надсилання запиту із зазначенням інформації, яка це підтверджує, перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати, печатку контролюючого органу. Запит про надання інформації направляється за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику). Після отримання такого запиту платник податків протягом 15 робочих днів зобов`язаний надати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження.

Обґрунтовуючи позов, позивач покликається на те, що надісланий ГУДПС у Чернігівській області запит не відповідав вищевикладеним вимогам Податкового кодексу України, а саме: не мав посилання на статтю 73 Кодексу та у ньому не було конкретизовано яка з причин, передбачених підпунктом 73.3.1 пункту 73.3 статті 73, була підставою для його складання.

Проаналізувавши зміст запиту, суд з наведеними доводами позивача не погоджується, оскільки надісланий запит містив усі необхідні реквізити та інформацію, передбачену статтею 73 Податкового кодексу України, у тому числі покликання на підстави надіслання запиту (пп. 1 пп. 73.3.1 п. 73.3 ст. 73 Кодексу).

Згідно з пунктом 121.2 статті 121 Податкового кодексу України ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.

Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє особу від обов`язку подання інформації.

Отже, контролюючим органом доведено порушення позивачем вимог підпункту 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України в частині ненадання відповіді на обов`язковий запит податкового органу, що стало підставою для застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 8000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд зазначає наступне.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом частини дев`ятої 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Відповідно до матеріалів справи позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 01.04.2025, акт виконаних робіт від 10.04.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера від 01.04.2025 №169, ордер. Відповідно до наданих доказів адвокатом надано послуги на суму 8000,00 грн. (а.с. 68-72).

У поданому відзиві відповідач наголошував на неспівмірності заявлених витрат.

Суд, вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, зазначає, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не позбавляє суд права перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа №10.12.2019).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду цієї справи, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на часткове задоволення позову, обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 3000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до матеріалів справи сума позову у даній справі становить 113663,06 грн. Сума судового збору 1211,20 грн. (1% від 113663,06). Враховуючи викладене та часткове задоволення позову сума судового збору, який має бути стягнутий на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 84,78 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати в загальній сумі 3084,78 грн (3000,00+84,78).

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 01.04.2025 №5638/Ж10/25-01-24-05, №5630/Ж10/25-01-24-05 та №5634/Ж10/25-01-24-05.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3084 (три тисячі вісімдесят чотири) грн. 78 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна