Справа № 379/764/25
Суддя: Невгад О. В.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 379/764/25
Провадження № 2-а/379/15/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 рокум.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Невгад О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №3/82 від 04.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Якименка О.В. звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що він перебував як військовозобов`язаний на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Позивач вчасно виконав вимоги чинного законодавства та оновив свої військово-облікові дані. В свою чергу за направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач 06.12.2024 пройшов у КНП ТМР «Таращанська МЛ» військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби. В подальшому, 06.12.2024 позивач особисто повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 , що пройшов співбесіду та має намір добровольцем проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Вже в січні 2025 року позивач знову звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 і повідомив, що за направленням військової частини НОМЕР_1 проходить ВЛК для укладення контракту з даною військовою частиною. Позивач звертає особливу увагу, що саме він був ініціатором відвідування ТЦК та СП, при цьому посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 , як в грудні 2024 року, так і в січні 2025 року не повідомляли йому про наявність офіційного оповіщення (повістки) про виклик на конкретну дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Всі контактні дані позивача є у ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому з 24.01.2025 по 05.03.2025 позивач проходив у ДУ ТМО МВС України по м. Києву і Київської області України військово-лікарську комісію для укладення контракту з військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та 20.03.2025 пройшов атестацію для зарахування у військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України. 28.03.2025 позивач уклав контракт для проходження військової служби у Національній гвардії України. На даний час позивач є солдатом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. 22.04.2025 за місцем реєстрації дружина позивача - ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала лист. В даному листі містилася копія постанови №3/82 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З тексту даної постанови вбачається, що позивач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно якої громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Так, позивач звинувачується в тому, що він будучи оповіщеним про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 24.03.2025 для уточнення своїх персональних даних, не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки. Як вбачається з тексту вищевказаної постанови дана повістка про виклик позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 24.03.2025 мала бути 03.03.2025 направлена через місцеве відділення АТ «Укрпошта» рекомендованим листом за №2780851. Проте позивач зауважує, що він чи члени його сім`ї не отримували через АТ «Укрпошта» ніяких повісток. Так, позивач зі своєю сім`єю зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 . Будинок де зареєстрований позивач має поштову скриньку. Проте, жодної поштової кореспонденції про виклик позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 24.03.2025 року до 22.04.2025 року за адресою по АДРЕСА_1 не надходило. Також представник позивача звертає увагу на те, що відносно позивача посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 не було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідно і розгляд справи начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_3 04.04.2025 року відбувся заочно без повідомлення та участі позивача. Тобто, 04.04.2025 року в ІНФОРМАЦІЯ_4 відбувся заочний розгляд справи та відносно позивача незаконно було винесено постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. Представник вказує, що передумовою законного притягнення особи до адміністративної відповідальності є обов`язкове належне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи. В даному випадку відповідач не повідомив позивача про розгляд справи. Постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. відповідачем надіслано лише 22.04.2025 року чим фактично позбавило права позивача на її оскарження. Копію оскаржуваної постанови позивач отримав лише 22.04.2025 року. Позивач вважає, що в даному випадку працівник АТ «Укрпошта» недотримався Правил надання послуг поштового зв`язку та не поклав до абонентської скриньки позивача бланк повідомлення про надходження рекомендованого листа № 2780851 з позначкою «Повістка ТЦК». Як наслідок, позивач з об`єктивних причин, які не залежали від його волі, не зміг прийти на пошту для отримання рекомендованого листа. Таким чином, позивач не був повідомлений про виклик до ТЦК на 24.03.2025 у спосіб, як того вимагає чинне законодавство України, тому він не мав обов`язку з`явитися 24.03.2025 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відтак, позивач вважає, що строк звернення до суду ним був пропущений з поважних причин, оскільки про оскаржувану постанову, яка датована 04.04.2025 йому стало відомо лише 22.04.2025. На підставі наведеного позивач просив суд поновити йому строк на подачу цього позову, як пропущений з поважної причини; скасувати постанову № 3/82, яка 04 квітня 2025 року винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 25500 грн. за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення; стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

02.05.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В указаній ухвалі суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - п`ять днів з дня вручення цієї ухвали; а також запропонував відповідачу подати до суду матеріали адміністративної справи, на підставі яких винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №3/82 від 04.04.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП ОСОБА_1 (а.с.43, 44).

12.05.2025 відповідач отримав засобами поштового зв`язку ухвалу про відкриття провадження у справі, а також позовну заяву з усіма додатками, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.47).

Станом на 13.06.2025 відповідач не подав до суду ні відзив на позовну заяву, ні матеріали адміністративної справи, на підставі яких винесено оскаржувану постанову, строк для подання яких сплинув.

Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявлялись.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене, положення ст. 121, 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд вважає, що наявні поважні причини пропуску 10-денного строку звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки відсутні докази вручення позивачу Постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 № 3/82 від 04.04.2025 в інший період часу, ніж вказує сам позивач.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд установив таке.

Судом установлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_3 № 3/82 від 04.04.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 гривень (а.с.15 та на звороті).

Цією постановою позивача визнано винуватим у тому, що він засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення повістки від 03.03.2025 № 2780851, був оповіщений про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 24.03.2025 для уточнення своїх персональних даних, однак не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1487 від 30.12.2022, оскільки будучи належним чином оповіщеним про його виклик до ТЦК та СП, не виконав покладений на нього обов`язок щодо прибуття у зазначені в повістці місце та строк, та не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про причини неявки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, під час дії в Україні особливого періоду.

Надана копія оскаржуваної постанови не містить відміток про її вручення позивачу.

Водночас копію цієї постанови супровідним листом від 07.04.2025 №3/1025-6 було направлено на поштову адресу позивача ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 (а.с.14).

Зі штемпеля на конверті адресованого ОСОБА_1 установлено, що лист для направлення прийнято відправником АТ «Укрпошта» 16.04.2025 (а.с.16) та було отримано адресатом 22.04.2025, про що стверджує позивач.

З матеріалів справи також установлено, що 06.12.2024 військово-лікарською комісією КНП ТМР «Таращанська МЛ» було проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , який був визнаний придатним до військової служби (а.с.20).

24.01.2025 ОСОБА_1 був направлений в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) комісії для визначення стану здоров`я з метою встановлення придатності до служби як кандидата на військову службу за контрактом на посаді стрільця 3-го відділення 3-го взводу охорони 2-ї роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони (а.с.21).

28.03.2025 Міністерство внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, уклали контракт про проходження останнім військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу строком на три роки (а.с.24, 25).

Того ж дня, 28.03.2025, на підставі рішення атестаційної комісії частини від 20.03.2025 протокол № 9, довідки ВЛК від 05.03.2025, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 19 о/с солдата запасу ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом до Національної гвардії України стрільцем 3-го відділення 3-го взводу охорони 2-ї роти охорони (дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав) 1-го батальйону охорони (дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав) (а.с.22).

Згідно з копією довідки т.в.о. начальника відділення кадрів в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 від 02.04.2025 № 968, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України з 28.03.2025 по теперішній час (а.с.23).

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем 23.04.2025 було подано скаргу на незаконні дії працівників міського відділення УДППЗ «Укрпошта», якою останній просив провести службове розслідування з приводу не направлення йому бланку повідомлення про надходження рекомендованого листа з ТЦК «Повістка ТЦК» та відповідно вручення останньому листа за № 2780851; притягнути до дисциплінарної відповідальності працівників міського відділення УДППЗ «Укрпошта», які допустили порушення (а.с.26, 27).

Також, 23.04.2025, позивачем було подано скаргу на незаконні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , якою позивач просив провести службове розслідування з приводу невручення останньому рекомендованого листа із вмістом повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 і визнати незаконною постанову, якою його, під час проходження військової служби, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500,00 грн. (а.с.28, 29).

Відповіді на вищевказані скарги від 23.04.2025, а також на адвокатський запит від 23.04.2025 серед яких витребування доказів направлення та вручення (повідомлення, квитанції) ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованого повідомлення про вручення повістки ТЦК та СП від 03.03.2025 за № 2780851 матеріали справи не містять та суду сторонами не надано.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Статтею 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Підпунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487), встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, 1) організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; 2) здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; 3) виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; 4) організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Відповідно до п.3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Процедура перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу підчас мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок № 560).

Пунктом 34 Порядку № 560 визначено, що повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до п.41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Згідно з пунктом 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

В контексті наведених правових норм, працівник оператора поштового зв`язку, у випадку відсутності адреса за зазначеною в поштовому відправленні адресою, вчиняє дії щодо його інформування: 1. Інформує за наявним номером телефону (якщо такий є), 2. Вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Однак, до матеріалів справи не долучено доказів того, що працівником оператора поштового зв`язку вчинялись дії щодо інформування позивача, як адресата, про факт надходження листа з повісткою, зокрема, відсутні докази вкладення до його абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Відтак, не можливо стверджувати про обізнаність позивача про надходження повістки від 03.03.2025 № 2788051 та, як наслідок, про його обізнаність щодо виникнення обов`язку з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 24.03.2025.

Згідно правової позиції, висловленої в Постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року по справі № 511/4701/24 (номер в ЄРДР 125930686), Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року по справі № 758/16520/24 (номер в ЄРДР 126704537), обставини щодо відсутності доказів вкладення до абонентської скриньки повідомлення про надходження повістки є суттєвими в контексті оцінки обізнаності позивача, так як відсутність обізнаності особи про виникнення обов`язку не може свідчити про умисне його невиконання.

Суд погоджується із зазначеною правовою позицією та вважає її релевантною та застосовною для оцінки правомірності дій позивача в межах цієї адміністративної справи.

Згідно приписів статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно приписів статті 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, за відсутності доказів належного сповіщення позивача, як адресата, працівниками оператора поштового зв`язку про факт надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», відсутні підстави стверджувати, що його неявка до ІНФОРМАЦІЯ_8 у час та дату, визначені в повістці, має протиправний характер, а в його діях є вина у формі умислу чи необережності.

Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на відповідність вимогам статті 2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, і ним не враховано об`єктивні обставин по справі, такі як необізнаність позивача з фактом направлення йому повістки.

Крім того, судом приймається до уваги той факт, що позивачем у період з 06.12.2024 року по 28.03.2025 року вчинялися дії направлені на проходження військової служби, а саме: 06.12.2024 пройдено ВЛК у КНП ТМР «Таращанська МЛ», 05.03.2025 пройдено ВЛК у ДУ ТМО МВС України по м. Києву і Київської області України, 28.03.2025 укладено контракт на проходження військової служби.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а також протиправності дій особи.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем поза розумним сумнівом не доведено вини позивача у вчиненні інкримінованого правопорушення та протиправності дій останнього, що свідчить про незаконність оскаржуваної постанови.

Далі, згідно приписів пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду цієї справи суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Дана правова норма не конкретизує підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, тому судом в даному випадку мають бути застосовані підстави, передбачені частиною 1 статті 247 КУпАП.

З огляду на те, що в діях позивача не встановлений склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд висновує про необхідність скасування оскаржуваної постанови та про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 246 КАС України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням частини 1 ст. 132 КАС України, за яким судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, та частини 1 ст. 139 КАС України, за яким при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

З урахуванням викладеного, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Інша частина судового збору за подання позовної заяви, як надмірно сплачена, може бути повернена позивачу у відповідності до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Міністерством Фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., суд зазначає таке:

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами 1 та 3 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 та ч. 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 року, від 08.02.2022 року у справах за №640/3098/20 та за №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 року у справі за №540/2307/21.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано: договір про надання правничої допомоги адвокатом за №36/64/25 від 23.04.2025 (а.с.32), акт виконаних робіт № 36/64/25/1 від 29.04.2025 до договору про надання правничої допомоги адвокатом за №36/64/25 від 23.04.2025 у відповідності до якого вартість наданих адвокатом послуг становить 15 000,00 грн. (а.с.33), копію ордеру № 1879267 від 23.04.2025 (а.с.36), копію квитанції про оплату гонорару ОСОБА_1 за надання правничої допомоги адвокатом № 36/25/2 від 23.04.2025 на суму 7 500,00 грн. (а.с.34) та копію квитанції № від 29.04.2025 на суму 7 500,00 грн. де платником значиться ОСОБА_2 за правову допомогу згідно договору 3Б/64/25 від 23.04.2025 (а.с.35).

У п. 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 року у справі за №520/6658/21).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. ст. 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін з урахуванням Глави 11 Розділу ІІ КАС України), предмет спору та значення справи для сторін, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування в розмірі 15 000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки послуги щодо надання консультацій щодо оскаржуваного рішення охоплюється загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 10, 11, 210, 235, 245, 247, 251, 255, 258, 265, 287, 288, 289 КУпАП, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 2, 5, 9, 44, 69, 77, 90, 124, 126, 132, 139, 159, 171, 205, 242, 268, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №3/82 від 04.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_3 № 3/82 від 04 квітня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження згідно зі ст. 295 КАС України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та проголошено 13.06.2025.

Суддя Таращанського районного суду

Київської області Олександр НЕВГАД