Справа № 676/2890/25
Суддя: Шевцова Л. М.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 676/2890/25
Номер провадження 2-а/676/100/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді - Шевцової Л.М.

з участю секретаря судового засідання Сопрун С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 676/2890/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , до Хмельницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, поліцейського відділення поліції №3 (смт Ярмолинці) Хмельницького районного управління поліції Головного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Ковальського Ростислава Івановича, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

28.04.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Хмельницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області; поліцейського відділення поліції №3 (смт Ярмолинці) Хмельницького районного управління поліції Головного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Ковальського Ростислава Івановича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3981075 від 01.02.2025 року за ч.1 ст.122 КУпАП.

Ухвалою суду від 01.05.2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 07.05.2025 року прийнято позовну заяву, відкрито спрощене провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 вказує, що згідно постанови порушення полягало в тому, що 01.02.2025 року о 10 год.41 хв. в селищі Ярмолинці , по вулиці Хмельницька, 2, працівник поліції встановив, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території ,чим порушив п.15.9.и ПДР порушення зупинок, ближче 10метрів від виїздів з прилеглих територій, на що було складено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. З даним правопорушенням позивач не згідна, оскільки вказаного порушення Правил дорожнього руху вона не вчиняла, а тому вказану постанову слід визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП (за відсутності події і складу правопорушення).

12.05.2025 року на адресу суду відповідачем надіслано відео-диск.

19.05.2025 року від відповідача поліцейського СРПП ВнП № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області сержанта поліції Ростислава Ковальського, надійшов відзив, яким він заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначає, що 01.02.2025 року сержантом поліції Ростиславом Ковальським зафіксовано факт адміністративного правопорушення, а сааме,що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen polo, номерний знак НОМЕР_1 в селищі Ярмолинці , по вулиці Хмельницька, 2, та здійснила зупинку транспортного засобу безпосередньо на виїзді з прилеглої території, чим створила загрозу безпеці руху та суттєво перешкоджала дорожньому руху, чим порушила п. 15.9 «и» ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КуПАП. Зазначає, що під час розгляду справи були дотримані процедура та порядок складання постанови, а тому постанова про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та винесеною на підставі та у порядку передбаченому законодавством. У задоволені позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 , в судовому засіданні 04.06.2025 року підтримала повністю позовні вимоги,просила їх задовольнити,так як дійсно зупинила транспортний засіб навпроти аптеки,де був спеціальний карман для стоянки авто,мала намір купити ліки,але буза вимушена мати розмову із поліцейським,який безпідставно звинуватив її у порушенні порядку виїзду із прилеглої території,при цьому ніяких доказів про вчинення нею вказаного правопорушення,не надав.

12.06.2025 року позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідачів у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, згідно відзиву просив в позові відмовити у повному обсязі.

Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суті.

Суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутність учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 01 лютого 2025 року поліцейським відділення поліції № 3 (смт. Ярмолинці) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області сержант поліції Ковальський Ростислав Іванович винесено постанову серії ЕНА № 3981075 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно з постановою, 01.02.2025 року о 10 год.41 хв. в селищі Ярмолинці, по вулиці Хмельницька, 2, волій ОСОБА_1 здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території чим порушила п.15.9.и ПДР, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до приписів ч.1 ст.122 КУпАП відповідальність за зазначеною статтею настає у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю, щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Розділом 15 Правил дорожнього руху, що були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР), передбачено правила зупинки та стоянки транспортних засобів.

Згідно п. 15.9-и ПДР України зупинка транспортного засобу забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення належними, достатніми та допустимими доказами, всупереч приписів ст. 77 КАС України відповідачем не спростовано.

Належним доказом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, про що також зазначає Верховний Суд у своїх постановах від 08 лютого 2018 року у справі 760/3696/16а та від 18 липня 2019 року у справі №216/5226/16а.

Крім того,оглянувши в судовому засіданні відео фіксацію події 01.02.2025 року в присутності позивача,суд встановив,що дійсно поліцейський не проводив замірів,щодо неналежної зупинки позивачки яко-би навпроти виїзду із прилеглої території. Навпаки з відео чітко встановлено,що незважаючи на знак стоянка заборонена в дворі стояв невідомий автомобіль,водій якого і не мав наміру виїжджати з цього двору,так як він вийшов з авто і споглядав як поліцейський складав постанову на позивачку,двері його автомобіля були відкриті,а автомобіль позивачки не здійснював для нього перешкоди. Крім того,виїзду там не могло бути,оскільки на тротуарі стоїть стовп ,і це місце зовсім не є виїздом з прилеглої території,як вказано в постанові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів та з`ясованих в судовому засіданні обставин.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на її користь, а тому за відсутності належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд доходить висновку, що останню неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки докази протилежного суду надано не було.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить до переконання, що адміністративний позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.243 КАС України , суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , до Хмельницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, поліцейського відділення поліції №3 (смт Ярмолинці) Хмельницького районного управління поліції Головного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Ковальського Ростислава Івановича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №3981075 від 01.02.2025, та закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи,якому повне рішення не було вручено у день його проголошення,має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Шевцова Л. М.