Справа № 569/23429/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 569/23429/24 пров. № А/857/9782/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2025 року (суддя Першко О.О., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 15.01.2025),

в адміністративній справі №569/23429/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції,

про визнання протиправними дій та скасування постанови,

встановив:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в якому просила: 1) визнати протиправними дії поліцейського 2 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Іватя А.Б.; 2) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3526502 від 22.11.2024.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи такі безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.01.2025 в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не було досліджено та встановлено всіх обставин справи, рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на ТruСАМ LTI20/20 №ТС000674, яким здійснювалася фіксація, пломба була відсутня, на що було звернено увагу відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Вважає скаржниця, що посилання суду на те, що на знімку зафіксовано саме автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 , є необґрунтованим та недоведеним фактом. Відповідачем не підтверджено, а судом першої інстанції не взято до уваги доводи в частині правомірності несення служби екіпажам патрульної поліції на даному відрізку дороги. При зупинці такі докази (направлення на патрулювання даного відрізку дороги та інші) не було надано відповідачем. Крім того, на переконання скаржниці, вимірювання швидкості автомобіля, яким керувала позивач, проводилося інспектором поліції без дотримання правил застосування такого засобу. Також містяться розбіжності у часі, які викликають сумніви. Вважає апелянт, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, тому можна зробити висновки про відсутність беззаперечних доказів вчинення позивачем зазначеного у спірній постанові правопорушення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 15.01.2025.

Учасники справи в засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Відносно позивача ОСОБА_1 поліцейським 2 взводу 3 роти 3 батальйону УПП у Львівській області молодшим лейтенантом поліції Івать А.Б. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3526502 від 22.11.2024 року за ч.1 ст.122 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 9).

За змістом вказаної постанови ОСОБА_1 22.11.2024 року о 13:34 год, керуючи транспортним засобом Opel Astra Sports Tourer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись с. Новий Милятин по автодорозі М-06 Київ Чоп, 497 км, рухалася зі швидкістю 81 км/год, при цьому перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів в населеному пункті с. Новий Милятин, 497 км, швидкість руху вимірювалась лазерним приладом TRUCAM LTI20/20 ТС 000674, чим порушила п. 12.4 Правил дорожнього руху порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

Вважаючи таку постанову відповідача протиправною, позивач звернулася із даним позовом до суду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідача, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є питання щодо протиправності постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.12.9 (б) ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобі дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год..

Також, загальне обмеження швидкості 50 км/год. стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», дія цього обмеження скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». При цьому, загальні обмеження швидкості в населеному пункті не перериваються після перехресть і діють на всіх вулицях населеного пункту.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вважав, що відповідачем обґрунтовано визнано позивача винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та правомірно накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу, а доводи позивача, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, відповідно, позов задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку обставинам правомірності прийняття спірної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У розглядуваній справі, з урахуванням переглянутого наданого відповідачем фото та відео матеріалу з приладу TruCAM серійний № ТС000674, встановлено зафіксований швидкісний режим автомобіля з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керувала позивач, а саме: дата: 22.11.2024, Час: 13:57:50, А/Д Київ Чоп, с. Новий Милятин, 497 км, Oператор ID: 0164118, Ліміт швидкості: 73 км/год., Поміряна швидкість: 81 км/год., Поміряна дистанція: 237.4 м, файл _YA000_1122_135750.jmх. Співставлення його з відеофайлом 474406 від 22 листопада 2024 року з бодікамери, судом встановлено, що фіксування швидкісного режиму відбувалось в населеному пункті а/д Київ Чоп, с. Новий Милятин, 497 км, і на останньому зафіксовано саме автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керувала позивач.

Вказане підтверджує, що позивачем здійснено перевищення допустимої швидкості в населеному пункті та порушено п. 12.4 Правил дорожнього руху на 31 км/год. Допустима швидкість на вказаній ділянці автодороги 50 км/год. Зафіксоване перевищення 81 км/год..

Даних обставин позивачем не спростовано, заперечуючи при цьому законність дій поліцейського УПП при винесенні постанови, а також законність застосування приладу вимірювання швидкості руху, застосованого відповідачем.

В оскаржуваній постанові зазначено, що швидкість руху вимірювалася TruCAM LTI20/20 ТС 000674.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/30296, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 29 лютого 2024 року та чинного до 28 лютого 2025 року лазерний вимірювач швидкості руху TruCAM LTI 20/20 №ТС000674 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.

Можливість використання пристрою ТruСАМ виробництва Lazer Тесhnology Іnс. також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 18 вересня 2024 року № 04/04/02/-15478/ВН, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ISO/ІЕС 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Зважаючи, що згідно з технічними характеристиками прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості TruCAM LTI 20/20 , спроможний робити фото- та відеозйомку в автоматичному режимі, його покази є доказом у розумінні вимог ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП.

З урахуванням цього суд не приймає до уваги твердження позивача в частині неправомірності застосування поліцейським при зупинці транспортного засобу та винесенні постанови про застосування адміністративного стягнення лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м. поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.3 Методичних рекомендацій «При фіксації перевищення встановленої швидкості руху необхідно прицілом супроводжувати цільовий транспортний засіб, не відпускаючи спускового гачка до встановленої відстані (70 м.), на якій прилад здійснить фотографування транспортного засобу порушника. Після цього поліцейський може відпустити спусковий гачок та вживати заходи до зупинки порушника». В момент коли стає розбірливим номерний знак автомобіля і прилад зафіксував швидкість, прилад автоматично здійснює фото цільового автомобіля (3 кадри в секунду), про що свідчить повторний звук високого тону. Прилад сам визначає оптимальні показники відстані і моменту для заміру, а поліцейський не має можливості втручатись у момент здійснення фотографування. Тобто при роботі з TruCAM LTI 20/20 поліцейський виконує всього дві активні дії: наводить позначку оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискає спусковий гачок приладу: після повторного звуку високого тону, що свідчить про фіксацію перевищення встановленої швидкості руху та здійснення фотографування транспортного засобу порушника, - відпускає спусковий гачок приладу.

Беручи до уваги наведене вище, суд вважає, що вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР підтверджено належними і допустимими доказами.

Отже, у вказаній частині доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Щодо твердження позивача, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відео фіксації (дорожній знак 5.70.), правильно звернув увагу суд першої інстанції, що Правила дорожнього руху в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2022 року № 601 встановлюють, що інформаційно-вказівний знак 5.70 «Зміна схеми руху» позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки; застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака.

Разом з тим, інформаційно-вказівний знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Оскільки в даному випадку проводилась не автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху, тому розміщення інформаційно-вказівного знаку 5.76 не є обов`язковим.

У межах цієї справи вбачається, що інкриміноване позивачу правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, перевищення швидкості руху відбулося в с. Новий Милятин, 497 км, А/Д Київ Чоп, тому відсутність дорожнього знаку 5.76 ПДР України не впливає на суть порушення позивачем саме п.12.4 ПДР України. Крім того, вказаний дорожній знак є інформаційно-вказівним знаком.

Отже, враховуючи все вище наведене, поліцейський УПП у Львівській області ДПП мав всі законні підстави для винесення оскаржуваної постанови відносно позивача про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, ним була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів.

Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення повністю викладені в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення, з якої вбачається, що ОСОБА_1 22 листопада 2024 року о 13:58 год., с. Новий Милятин, автодорога М-06 Київ Чоп, 497 км, керуючи транспортним засобом Opel Astra Sports Tourer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалася зі швидкістю 81 км/год. у населеному пункті с. Новий Милятин, 497 км, чим допустила вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Вказані обставини підтверджені наданим суду відповідачем відеозаписом події.

Щодо незначної розбіжності у часі (1,5 хвилини) фіксування швидкості транспортного засобу та зазначення часу вчинення правопорушення, то така обставина не може бути самостійною для скасування оскаржуваної постанови, враховуючи ряд встановлених обставин, які підтверджуються вчиненого позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Загалом доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суд першої інстанції врахував наявні у справі докази та норми правового регулювання у спірних правовідносинах, вірно керувався чинними нормами законодавства та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, які стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність прийняття спірної постанови, оскільки вказана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства. Оскаржувана постанова відповідача є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством, а тому скасуванню не підлягає.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання колегія суддів приходить до переконання про правильний висновок суду першої інстанції щодо доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі вказаного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2025 року в адміністративній справі №569/23429/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук
Повний текст постанови суду складено 12.06.2025 року