Справа № 320/42555/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року справа №320/42555/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень, вимоги про сплату боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску від 8.03.2024 №7, рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску від 08.03.2024 №7, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.03.2024 №Ф-17704.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправними податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, від 08.03.2024 №7, рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску від 8.03.2024 №7, рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску від 08.03.2024 №7, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.03.2024 №Ф-17704, адже Декларація за 2020 р. не подавалася з поважних причин: протягом року підприємець не одержував доходу, тому, згідно з п. 49.18.1 та роз`ясненнями податкової служби, обов`язку звітувати не мав; отже рішення № 7 підлягає скасуванню. Твердження відповідача щодо заниження ПДВ (п. 2.6 акта) необґрунтовані: податковий кредит за 2017-2019 рр. підтверджений накладними, договорами, актами та банківськими виписками; придбані товари були реалізовані, а не залишилися «в запасах», тому донарахування 518 884 грн є безпідставним. Документи на підтвердження позиції подано суду; відповідно до практики Верховного Суду (постанова 11.07.2023 р., справа № 560/1158/20) платник має право доводити правомірність своїх даних у суді, навіть якщо ці докази не були надані під час перевірки. Щодо пп. 2.1.2 2.1.4 Акта: податковий орган вказує на включення недокументованих витрат до складу валових у 20172019 рр. з порушенням п. 177.4 ПКУ. Проте позивач не мав можливості надати документи під час перевірки, тому подає їх у суд. Щодо п. 2.1.5 Акта: податковий орган визначив заниження ПДФО на 845 523,74 грн, базуючись на сумах чистого доходу за 2017 2019 рр. та ставці 18% (ст. 167 ПКУ). Проте згідно з п. 177.2 ПКУ, об`єктом є чистий дохід (дохід мінус документально підтверджені витрати). Оскільки такі документи надані в суді донарахування є безпідставним і підлягає скасуванню. Щодо п. 2.2 Акта (військовий збір): податковий орган донарахував 1,5% збору на підставі попередніх висновків. Однак, як зазначено, заниження чистого доходу відсутнє, а отже й донарахування військового збору також є протиправним. Щодо п. 2.5 Акта перевірки: заниження чистого оподатковуваного доходу відсутнє, що підтверджується доказами у справі. Донарахування ЄСВ є необґрунтованим і підлягає скасуванню. Щодо п. 2.6.4 Акта перевірки: ДПС вказує на не реєстрацію податкових накладних за низкою товарів. Проте це ґрунтується лише на ненаданні документів до перевірки. У суд надано підтвердження належної реєстрації податкових накладних. Позивач вважає, що ДПС зробило висновки без належної доказової бази, з порушенням законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_2 ) від 03 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів, визначено дату підготовчого судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 19 лютого 2025 року.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13 лютого 2025 року №246/0/15-25 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку зі звільненням судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) ОСОБА_2 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №320/42555/24 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/42555/24 та вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено розгляд справи №320/22727/24 по суті в судовому засіданні.

Чергове судове засідання було призначено на 14.05.2025 об 11:30 год.

У судове засідання прибули представники сторін.

За згодою учасників справи, суд на місці ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Також в матеріалах справи наявні додаткові пояснення, згідно яких позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДПС у місті Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування і сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 11.02.2020, а також дотримання законодавства про укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин із працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 11.02.2020. За результатами перевірки складено акт від 07.02.2024 № 9203/Ж5/26-15-24-02-07/.

На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві було прийнято податкові повідомлення-рішення від 08.03.2024 № 7, № 7, № 7, № 7, № 7, № 7; рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску від 08.03.2024 № 7, від 08.03.2024 № 7, а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.03.2024 № Ф-17704.

Позивач не погоджується з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, рішеннями про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), винесеними ГУ ДПС у м. Києві, вважає їх безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), пункту 2 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (із змінами та доповненнями), а також наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 22.12.2023 № 6467-п, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевірка проводилася з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 11.02.2020, а також правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 11.02.2020. Копію наказу про проведення перевірки від 22.12.2023 № 6467-п та письмове повідомлення № 571/26-15-24-02-07 того ж дня було направлено ОСОБА_1 на його податкову адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Лист повернувся до Головного управління ДПС у м. Києві.

Також Головне управління ДПС у м. Києві направило платнику податків лист № 51622/6/26-15-24-02-07-08 від 05.09.2022 з проханням надати документи у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності.

Цей лист повернувся до відділення податкової служби 10.10.2022.

Крім того, на податкову адресу платника податків направлено ще один лист з повідомленням про вручення від 22.12.2022 № 52527/1/26-15-24-02-07-08 щодо надання документів для проведення позапланової перевірки. Цей лист також було повернуто.

На вказані запити та повідомлення платник податків ОСОБА_1 не надав жодних пояснень або підтверджуючих документів.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою фізичної особи вважається місце її проживання, за яким вона береться на облік у контролюючому органі.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПКУ документи вважаються належним чином врученими, якщо вони направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника або вручені йому особисто.

Відповідно до пункту 42.4 статті 42 ПКУ, у випадку неможливості вручення документів через відсутність платника за адресою, його відмову прийняти документи або інші обставини, документи вважаються врученими у день, зазначений у повідомленні про вручення поштовою службою, з обов`язковим зазначенням причини невручення.

За наявною інформацією Головного управління ДПС у м. Києві, платник податків ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у поясненнях зазначає, що не отримував наказу про перевірку та інших документів контролюючого органу, оскільки 10 квітня 2022 року уклав контракт добровольця територіальної оборони з Добровольчим формуванням Вишгородської міської територіальної громади №1.

Суд звертає увагу на те, що Податковий кодекс України містить імперативні норми, які не передбачають виключень у порядку направлення документів, навіть для військовослужбовців.

Таким чином, усі документи контролюючого органу надсилалися ОСОБА_1 у загальному порядку відповідно до статті 42 ПКУ.

Судом встановлено, що у період з 01.01.2017 по 11.02.2020 платник податків ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, особливості якої регулюються статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.5 статті 177 ПК України, фізичні особи підприємці подають до контролюючого органу за місцем своєї податкової адреси податкову декларацію за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного періоду. У такій декларації також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно з пунктом 177.11 статті 177 ПК України, фізичні особи підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу. У декларації, крім доходів від підприємницької діяльності, відображаються інші доходи з джерел походження в Україні, іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності відповідно до закону.

Фізичні особи, щодо яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за власним рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий звітний період. У такій декларації відображаються виключно доходи від підприємницької діяльності, і подається вона у строки, передбачені для місячного звітного періоду.

Відповідно до пункту 49.18.1 статті 49 ПК України №2755-IV, податкові декларації (крім випадків, передбачених цим Кодексом) подаються за базовий звітний (податковий) період, який дорівнює календарному місяцю протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. У разі припинення підприємницької діяльності за рішенням фізичної особи підприємця, останнім базовим податковим (звітним) періодом вважається період з дня, що настає за останнім днем попереднього звітного періоду, до останнього дня календарного місяця, в якому здійснено державну реєстрацію припинення діяльності.

Так, згідно висновків відповідача, платником податків ОСОБА_1 порушено вимоги підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пунктів 177.5 та 177.11 статті 177 ПК України №2755-IV, а саме:

не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДПС у м. Києві;

податкову декларацію за 2018 рік подано із порушенням установленого строку.

Суд зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт №289/26-15-33-04/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 та винесено податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2019 на загальну суму 170 грн.

Таким чином, з огляду на інформаційну функцію податкової звітності, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач повинен був подати податкову декларацію навіть із нульовими показниками.

За результатами податкової перевірки повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2017 по 11.02.2020 встановлено наступне.

У період з 01.07.2017 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкові зобов`язання з ПДВ у загальній сумі 964?677,00 грн.

Під час перевірки достовірності відображених у поданих деклараціях з ПДВ показників (рядки 1.1, 9) за вказаний період встановлено, що зазначені податкові зобов`язання сформовані в результаті реалізації будівельних матеріалів та надання транспортних послуг.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі ПК України) об`єктом оподаткування ПДВ є, зокрема:

постачання товарів і послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (відповідно до статті 186 ПК України), у тому числі операції з безоплатної передачі товарів, передача права власності на об`єкти застави, передача об`єктів фінансового лізингу;

ввезення товарів на митну територію України;

вивезення товарів за її межі;

надання послуг з міжнародного перевезення пасажирів, багажу та вантажів.

Згідно з підпунктом 184.6 статті 184 ПК України, у разі анулювання реєстрації особи як платника ПДВ, останнім звітним (податковим) періодом вважається період від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, до дня анулювання реєстрації.

Відповідно до пунктів 200.1 та 200.2 статті 200 ПК України, сума ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкових зобов`язань звітного періоду та сумою податкового кредиту. У разі позитивного значення така сума підлягає перерахуванню до бюджету у строки, передбачені законом.

Водночас, в порушення вимог пункту 198.5 статті 198, пунктів 199.1, 199.4, 199.5 статті 199 ПК України, ФОП ОСОБА_1 не нарахувала податкові зобов`язання з операцій придбання товарів (у тому числі: РЦГ М-75 Ж-1, ПК 63-12-8, металочерепиця МАХІМА, блоки бетонні ФБС, фасади МДФ, плити перекриття, меблі, пісок, брус, цвяхи, щебінь тощо), які на момент припинення підприємницької діяльності:

не були використані у господарській діяльності,

не обліковувались у залишках товару.

Сума неврахованих податкових зобов`язань з ПДВ за вказані товари становить 518?884,00 грн.

Таким чином, за результатами перевірки встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 518?884,00 грн, зокрема за лютий 2020 року, що є порушенням вимог пункту 198.5 статті 198, пунктів 199.1, 199.4, 199.5 статті 199 ПК України.

Крім того, за результатами перевірки повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2017 по 11.02.2020 встановлено, що у період з 01.07.2017 по 31.12.2017 платником задекларовано податковий кредит з ПДВ на загальну суму 979?762,00 грн.

Згідно зі т. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту лізингоодержувача (орендаря) для операцій з фінансового лізингу (фінансової оренди) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу (фінансової оренди) таким лізингоодержувачем (орендарем).

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно статті 199 ПКУ, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року.

Платники податку, у яких протягом попереднього календарного року були відсутні неоподатковувані операції, а такі неоподатковувані операції почали здійснюватися у звітному періоді, а також новостворені платники податку проводять у поточному календарному році розрахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях на підставі розрахунку, визначеного за фактичними даними обсягів з постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій першого звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі операції.

Розрахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях подається до контролюючого органу одночасно з податковою декларацією звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі оподатковувані та неоподатковувані операції.

Платник податку за підсумками календарного року здійснює перерахунок частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, перерахунок частки здійснюється виходячи з фактичних обсягів оподатковуваних та неоподатковуваних операцій, проведених з початку поточного року до дати зняття з обліку.

Частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях, визначена з урахуванням норм пунктів 199.2-199.4 статті 199 цього Кодексу, застосовується для проведення коригування сум податкових зобов`язань, зазначених у пункті 199.1 статті 199 цього Кодексу. Результати перерахунку сум податкових зобов`язань відображаються у податковій декларації за останній податковий період року. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, коригування відображається платником податку у податковій декларації останнього податкового періоду, коли відбулося зняття з обліку.

Відповідно до даних інформаційно-аналітичної системи Державної податкової служби, було встановлено факти придбання фізичною особою-підприємцем товарів, які станом на дату припинення підприємницької діяльності не використовувалися в господарській діяльності та були відсутні в залишках на момент її припинення.

Так, в порушення вимог п. 198.5 ст. 198, пп. 199.1, 199.4, 199.5 ст. 199 Податкового кодексу України, платником не було нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) за операціями з придбання наступних товарів: РЦГ М-75 Ж-1, ПК 63-12-8, металочерепиця «МАХІМА», БСГ В30 Р4 F200 W6 (3), блоки бетонні ФБС, планка коника напівкругла, плити перекриття, фасади МДФ, тумби нижні, шафи верхні, стільниці, пісок з відсівів, брус хвойних порід оброблений, цвяхи будівельні, щебінь тощо. Загальна сума несплаченого ПДВ у зв`язку з цим склала 518 884,00 грн.

За результатами податкової перевірки було встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 518 884,00 грн, зокрема за лютий 2020 року, що є порушенням вищезазначених норм Податкового кодексу України. Окрім того, за період з 01.01.2017 року по 11.02.2020 року платником було задекларовано ПДВ у сумі, яка підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 50 702,00 грн.

Також, у порушення вимог п. 198.5 ст. 198, пп. 199.1, 199.4, 199.5 ст. 199 ПК України, ФОП не нарахував податкові зобов`язання з ПДВ по аналогічних операціях з придбання товарів, які не використовувалися в господарській діяльності та були відсутні в залишках при припиненні діяльності, на суму 515 307,00 грн, що також зафіксовано за лютий 2020 року.

Перевіркою своєчасності подання звітності з ПДВ встановлено, що податкова декларація з ПДВ за грудень 2019 року була подана з порушенням строку замість граничного терміну 20.01.2020 року, її подано лише 22.01.2020 року.

ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку, за результатами якої складено акт № 2083/26-15-33-06-17/ від 10.07.2020 та винесено податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2020 на загальну суму 340 грн.

Крім того, під час перевірки дотримання встановлених строків сплати ПДВ встановлено факти несвоєчасного перерахування цього податку до бюджету за березень 2018 року, липень 2018 року, грудень 2018 року та серпень 2019 року, що є порушенням п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України.

За результатами відповідної камеральної перевірки, ГУ ДПС у м. Києві було складено акт № 12088/ЖS/26-15-33-04-17/ від 15.12.2020 та винесено податкове повідомлення-рішення № 4 від 25.02.2021, яким донараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату ПДВ у розмірі 1 969,09 грн, а також винесено ще одне податкове повідомлення-рішення того ж номера і дати на суму 1 623,30 грн.

Відповідно до статті 162 ПКУ, платником податку, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, а також фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання.

Згідно статті 163 ПКУ, об`єктом оподаткування резидента є:

загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до статті 164 ПКУ, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у м. Києві було направлено на податкову адресу платника податків ОСОБА_1 лист № 51622/6/26-15-24-02-07-08 від 05.09.2022 з вимогою надати документи у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності. Вказаний лист повернувся до Головного управління ДПС у м. Києві 10.10.2022 неврученим.

Крім того, на податкову адресу платника податків було надіслано ще один лист з повідомленням про вручення від 22.12.2022 за № 52527/1/26-15-24-02-07-08 з вимогою надати документи для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Зазначене відправлення також було повернуто податковому органу неврученим.

На зазначені листи Головного управління ДПС у м. Києві платник податків ОСОБА_1 не надав жодних пояснень або документальних підтверджень.

Разом із тим, під час перевірки правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності, відповідно до податкових декларацій за 2017, 2018 та 2019 роки, фактів заниження або завищення загального оподатковуваного доходу не встановлено.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) та документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи підприємця.

У ході перевірки правильності визначення суми витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, які були відображені в податковій звітності, встановлено таке:

У період з 01.01.2017 по 11.02.2020 платник податків ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування.

Згідно зі статтею 177 ПКУ, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати;

витрати, щодо яких за сукупністю умов здійснення операції є підстави вважати, що наявні обставини (факти) свідчать про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави);

витрати, які контролюючий орган не враховує (не визнає) внаслідок того, що відповідно до законодавства встановлено, що операція здійснена від імені та/або в інтересах платника податку з метою надання неправомірної вигоди під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 369, 369-2 Кримінального кодексу України, прямо чи опосередковано (через третіх осіб), незалежно від розміру неправомірної вигоди.

Платник податків ОСОБА_1 не надав відповідей, пояснень або документального підтвердження фінансових показників господарської діяльності. У зв`язку з цим, за результатами перевірки, витрати за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 визначено у розмірі 0,00 грн.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (ПКУ), платник необґрунтовано включив до складу витрат за вказаний період витрати без документального підтвердження на загальну суму 4 662 143,12 грн.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПКУ, об`єктом оподаткування для фізичної особи підприємця на загальній системі є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між доходом і підтвердженими витратами.

У період з 01.01.2017 по 11.02.2020 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування. Згідно з п. 177.1 ст. 177 ПКУ, доходи фізичних осіб підприємців оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 ПКУ, тобто 18%.

За результатами перевірки встановлено наступні суми чистого оподатковуваного доходу:

за 2017 рік 1 308 805,52 грн, податок 235 584,99 грн;

за 2018 рік 2 584 653,48 грн, податок 465 237,63 грн;

за 2019 рік 956 371,73 грн, податок 172 146,91 грн.

Загальна сума податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 11.02.2020 становить 872 969,53 грн.

З урахуванням виявлених порушень, суд погоджується з доводами відповідача про те, що ОСОБА_1 не було задекларовано податкові зобов`язання з ПДФО на суму 845 523,74 грн, що свідчить про порушення пп. 164.1 ст. 164 та п. 177.2 ст. 177 ПКУ.

Щодо військового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 16№ підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ, платники податку зобов`язані самостійно розраховувати, декларувати та сплачувати військовий збір за ставкою 1,5% від чистого оподатковуваного доходу.

За результатами перевірки виявлено заниження зобов`язань зі сплати військового збору у зв`язку з відсутністю належного обліку. Визначено:

за 2017 рік 1 308 805,52 грн Ч 1,5% = 19 632,08 грн;

за 2018 рік 2 584 653,48 грн Ч 1,5% = 38 769,80 грн;

за 2019 рік 956 371,73 грн Ч 1,5% = 14 345,58 грн.

Отже, загальна сума військового збору, що підлягає сплаті за період з 01.01.2017 по 11.02.2020, складає 72 747,46 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 вказаного Закону, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи підприємці, незалежно від обраної системи оподаткування, а також особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність (у тому числі адвокатську, нотаріальну тощо).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 цього ж Закону, для ФОП, які застосовують спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суму, визначену ними самостійно, але не меншу за мінімальний страховий внесок та не більшу за максимальну величину бази нарахування ЄСВ. Мінімальний страховий внесок обраховується як добуток мінімальної заробітної плати на ставку єдиного внеску (частина перша статті 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, ФОП-«спрощенці» сплачують єдиний внесок поквартально не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним кварталом.

Також, згідно з абзацом другим підпункту 2 пункту 6 розділу IV Інструкції № 449, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015, ФОП на спрощеній системі можуть здійснювати авансові платежі ЄСВ щомісячно до 20 числа, а підсумковий розрахунок до 20 числа місяця, наступного за кварталом.

Таким чином, граничний строк сплати єдиного внеску для ФОП, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, становить 19 число місяця, що настає після закінчення звітного кварталу.

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону № 2464-VI, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22% від бази нарахування, визначеної статтею 7 вказаного Закону.

За результатами перевірки податковим органом встановлено, що фізичною особою підприємцем, яка застосовує спрощену систему оподаткування, не було допущено порушень при визначенні бази нарахування ЄСВ за відповідні періоди.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність про нарахування ЄСВ у складі податкової звітності до органу ДПС за основним місцем обліку в строки, встановлені Податковим кодексом України. Форми звітності встановлюються центральним органом виконавчої влади за погодженням з Пенсійним фондом.

Перевіркою встановлено порушення в частині несвоєчасного подання звітності щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2011, 2012 та 2013 роки, що є порушенням пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI.

При цьому, у зв`язку з набранням чинності пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України № 77-VII від 28.12.2014, штрафні санкції за вказані порушення не застосовуються за періоди до 01.01.2015.

Також встановлено, що в порушення частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, платником не було нараховано та сплачено єдиний внесок за окремі податкові періоди, зокрема.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виявлено порушення вимог абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зокрема, платником податків ОСОБА_1 не було нараховано та не сплачено єдиний внесок на загальну суму 350?253,75 грн, у тому числі:

за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 414,60 грн;

за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 843,79 грн;

за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 92?656,66 грн;

за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 112?207,26 грн;

за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 144?131,44 грн.

Крім того, відповідно до даних інформаційної системи «Податковий блок», єдиний внесок також було несвоєчасно сплачено за наступні періоди 01.01.2013 31.12.2013, 01.01.2014 31.12.2014, 01.01.2015 31.12.2015, 01.01.2017 31.12.2017, 01.01.2018 31.12.2018, 01.01.2019 31.12.2019, 01.01.2020 11.02.2020.

Згідно з абзацом 3 частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, визначені у пункті 4 частини першої статті 4 вказаного Закону, зобов`язані сплачувати суму нарахованого внеску за календарний рік не пізніше 10 лютого наступного року. Виняток становлять ФОПи на спрощеній системі оподаткування та члени їх сімей, які беруть участь у підприємницькій діяльності, вони сплачують внесок щоквартально до 20 числа місяця, що настає за відповідним кварталом.

Таким чином, платником порушено встановлені строки сплати єдиного внеску, що є підставою для застосування заходів впливу, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний при виникненні податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням вимог до підпису та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у визначені строки.

Згідно з пунктами 201.2, 201.3, 201.7, 201.10 статті 201 ПКУ, податкова накладна:

складається окремо на кожне постачання товарів/послуг або отримання попередньої оплати;

у разі звільнення від ПДВ повинна містити позначку «Без ПДВ» із посиланням на відповідні норми;

повинна бути зареєстрована у встановлені строки в Єдиному реєстрі.

Зокрема:

накладні, складені з 1 по 15 число місяця, мають бути зареєстровані до кінця цього ж місяця;

накладні, складені з 16 до кінця місяця, до 15 числа наступного місяця;

зведені податкові накладні протягом 20 календарних днів після закінчення місяця;

розрахунки коригування на зменшення протягом 15 днів з моменту їх отримання покупцем.

У разі порушення строків реєстрації податкових накладних або розрахунків коригування, Податковим кодексом передбачено застосування штрафних санкцій.

Так, відповідачем встановлено, що позивачем допущено порушення вимог п. 198.5 ст. 198, п. 199.1, п. 199.4, п. 199.5 ст. 199 Податкового кодексу України. Зокрема, не нараховано податкові зобов`язання з операцій з придбання товарів (зокрема, РЦГ М-75 Ж-1, ПК 63-12-8, металочерепиця МАХІМА, БСГ В30 Р4 F200 W6 (3), блок бетонний ФБС, планка коника напівкругла, плити перекриття, фасад МДФ, тумба нижня, шафа верхня, стільниця, пісок з відсівів, брус хвойних порід оброблений, цвяхи будівельні, щебінь, блок бетонний тощо), які станом на дату припинення підприємницької діяльності не були використані в господарській діяльності та були відсутні в залишках.

Разом з цим, платником податків не було виписано та зареєстровано податкові накладні та/або розрахунки коригування до них у Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку на додану вартість у розмірі 518 884,00 грн.

За результатами перевірки зафіксовано факт відсутності реєстрації податкових накладних за лютий 2020 року на загальну суму 518 884,00 грн, чим порушено вимоги п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Щодо тверджень позивача про неможливість подання документів після перевірки (але до узгодження податкового повідомлення-рішення) та подання значного масиву документів уже безпосередньо до суду, суд зазначає, що не приймає вказані доводи, адже надання відповідних документів (за наявності їх належності) ще під час адміністративної процедури могло б усунути претензії з боку контролюючого органу.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 560/12984/23, відповідно до якої платник податків має право подати документи, що стосуються предмета перевірки, після її завершення, проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог ПК України та до прийняття рішення за результатами перевірки.

Щодо доводів позивача про відсутність обов`язку подавати податкову декларацію (п. 1 позову), суд зазначає наступне.

У випадку, якщо фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування протягом звітного періоду не здійснювала підприємницької діяльності та не отримувала дохід, але мала інші доходи з джерелом їх походження з України або за кордоном, вона зобов`язана подати податкову декларацію про майновий стан і доходи та додаток Ф2, у якому при відсутності показників усі графи прокреслюються.

У разі ж, якщо платник протягом звітного року не здійснював жодної діяльності, не отримував доходу як підприємницького, так і іншого характеру, обов`язок щодо подання декларації та додатку Ф2 не виникає.

Водночас, відповідно до п.п. 177.5 ст. 177 ПК України, фізичні особи підприємці подають декларацію про майновий стан і доходи за підсумками календарного року протягом 40 календарних днів після його завершення (п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПКУ).

Згідно з п. 49.2 ст. 49 ПКУ, платник податків зобов`язаний подавати податкові декларації за кожний звітний період, у якому виникають об`єкти оподаткування або інші показники, що підлягають декларуванню. Це стосується всіх платників, включно з тими, хто перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Крім того, п. 177.11 ст. 177 ПКУ зобов`язує фізичних осіб підприємців зазначати у декларації не лише доходи від підприємницької діяльності, а й інші доходи, включно з іноземними, а також суми єдиного внеску.

З огляду на викладене, суд вважає малоймовірним, що позивач упродовж усього 2020 року не отримував жодного доходу. Відтак, обов`язок щодо подання декларації з нульовими показниками залишався чинним.

Щодо ненадання платником податку ОСОБА_1 пояснень та їх документального підтвердження до перевірки, судом встановлено наступне.

Так, представник позивача зазначила, що позивач припинив свою діяльність 11.02.2020, а перевірка розпочата та проведена протягом кінця 2023-2024 року в період дії на території України воєнного стану, оголошеного у зв`язку із повномасштабним вторгнення російської федерації.

Відповідно до п.44.6 ПКУ України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Разом з тим, ОСОБА_1 , як відповідальний громадянин своєї держави, вступив на захист територіальної цілісності держави та уклав контракт добровольця територіальної оборони від 10 квітня 2022 року з Добровольчим формуванням Вишгородської міської територіальної громади Nє1. Загалом, з перших днів повномасштабного вторгнення, а саме з 27 лютого 2022 року по теперішній час проходить службу як доброволець ТРО та бере активну і безперервну участь у пошуково-рятувальних роботах на місцях влучень ворожих ракет та дронів, де паралельно із службами порятунку допомагає рятувати життя мирних людей, за що неодноразово був відзначений Подяками.

Таким чином дійсно позивач протягом 2022-2024 не проживає за зареєстрованим місцем проживання оскільки дислокується на різних військових об`єктах України та постійно змінює місце дислокації, у зв`язку з чим не мав можливості отримати наказ і направлення на перевірку, а також запити податкового органу, що призвело до необізнаності позивача про проведення перевірки та неможливості надання до податкового органу документів на підтвердження показників податкової звітності.

Між тим, у судовому засіданні 16.04.2025 представник відповідача звертав увагу суду на те, що в наданій до позовної заяви копії Довідки-характеристики, виданої Добровольчим формуванням Вишгородської міської територіальної громади №1 на ім`я гр. ОСОБА_1 зазначена адреса проживання: АДРЕСА_2 .

При цьому, місцезнаходження (місце проживання) платника податків згідно свідоцтва про державну реєстрацію: АДРЕСА_1 .

Відносно даної обставини, представник позивача надала пояснення щодо причин та умов зазначення саме такої адреси у Довідці характеристиці

Так, було зроблено адвокатський запит та отримано відповідь (копію додаю) з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу у складі Добровольчого формування Вишгородської міської територіальної громади №1 з 27 лютого 2022 року в статусі добровольця на підставі укладеного контракту добровольця. Добровольче формування підтвердило, що у Довідці-характеристиці, виданій на ім`я ОСОБА_1 , зазначено адресу: АДРЕСА_2 та роз`яснено, що адреса, яка зазначена у Довідці-характеристиці Добровольчого формування Вишгородської міської територіальної громади №1, а саме: АДРЕСА_2 , була вказана зі слів самого ОСОБА_1 . Офіційних документів для підтвердження зазначеної адреси Добровольче формування не вимагало і не перевіряло, оскільки враховувались обставини воєнного стану та добровільний характер залучення до формування. Окрім того, згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована 1 особа ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (мати позивача). Зазначене повністю узгоджується з тим, що вказано в позовній заяві, а саме, що позивач не мав можливості отримати наказ і направлення на перевірку, а також запити податкового органу, що призвело до необізнаності позивача про проведення перевірки та неможливості надання до податкового органу документів на підтвердження показників податкової звітності у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 протягом 2022-2024 не проживає за зареєстрованим місцем проживання оскільки, як було зазначено вище, вступив на захист територіальної цілісності держави та уклав контракт добровольця територіальної оборони від 10 квітня 2022 року з Добровольчим формуванням Вишгородської міської територіальної громади №1.

Представник позивача у судовому засіданні підкреслила, що така ситуація виникла не з вини позивача. Неподання позивачем документів у межах перевірки було зумовлено виключними обставинами, пов`язаними з його службою у добровольчому формуванні в умовах воєнного стану, а не умисним уникненням податкового контролю чи зневагою до обов`язків платника податків.

Таким чином під час судового розгляду справи було встановлено, що позивач не був мобілізований, а вступив до лав Добровольчого формування Вишгородської міської територіальної громади №1 як доброволець. Після укладання контракту добровольця територіальної оборони за місцем своєї реєстрації не проживав, повідомлень про зміну адреси до органів податкової служби не надавав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що платники податків зобов`язані повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця у разі її зміни, а листи, направлені за старою адресою, будуть вважатися врученими, навіть якщо вони будуть повернуті назад у зв`язку із неврученням.

Верховний Суд визнав, що добросовісний платник податку зобов`язаний забезпечити отримання податкових документів (листи, постанови, вимоги) за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі.

У справі №?140/30/20 КАС ВС підкреслив, що платник не може посилатися на неповідомленість, якщо був відсутній за податковою адресою відповідальність за отримання лежить на ньому.

Суд акцентує увагу, що «активна поведінка платника» це не формальність, а необхідність, що полягає у відповідальності за отримання кореспонденції.

У випадку її ненадходження через вину платника податку (його недбалість), він, на переконання суду, автоматично втрачає права на оскарження чи підтвердження надходження документів.

Окрім зазначеного слід зазначити, що згідно усталеної практики Верховного Суду, війна не звільняє платника податків від відповідальності за порушення податкового законодавства, але визнає можливість застосування форс-мажору в окремих випадках (що не мало місця у спірному випадку).

За наведених обставин у сукупності, аргументи позивача не знайшли свого правового підтвердження під час судового розгляду справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Решта тверджень та посилань сторін висновків суду по суті спору не змінюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень, вимоги про сплату боргу, - відмовити;

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.