Справа № 520/31150/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. Справа № 520/31150/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 03.02.25 по справі № 520/31150/24

за позовом ОСОБА_1

до Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації

про визнання незаконними дії та зобов`язання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації (далі Обласний ЦМСЕК, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в продовженні групи інвалідності ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 групу інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність відмови відповідача у продовженні позивачу групи інвалідності, оскільки відповідачем безпідставно не взято до уваги виписки з медичних карт від 05.11.2021, 27.01.2022, 06.01.2023, 07.02.2024 та висновок Державної установи «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» м. Дніпро, якими підтверджено обставини набуття позивачем вади - стійке порушення функції хребта та акту ходи з синдромом каудогенної переміжної кульгавості, виразний парез м`язів лівої стопи, у зв`язку з чим, його працездатність і здатність до самообслуговування помірно обмежена, що має вплив на можливість жити повноцінним життям та відповідно повинно мати наслідком встановлення йому групи інвалідності.

Стверджував, що відповідач, ігноруючи зазначені вище обставини та те, що ОСОБА_2 вже визнавався Слобідською медико-соціальною експертною комісією інвалідом 3 групи та на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 по справі № 520/7876/22 отримував пенсію по інвалідності з 16.02.2022, протиправно не надає позивачу, ані групу інвалідності, ані вмотивовану відмову у її встановленні, чим порушує права позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 по справі № 520/31150/24 у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (вул. Літературна, буд. 6, м. Харків, 61058, ) про визнання незаконними дії та зобов`язання здійснити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року по справі № 520/31150/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що рішення Обласної ЦМСЕК про невідповідність функціональних порушень позивача за наявною патологією критеріям встановлення групи інвалідності прийняте не обґрунтовано, без урахування медико-експертних документів та проведення обстежень з цього приводу, тобто на власний розсуд.

Зазначив, що ним оскаржувалось рішення Обласної ЦМСЕК в досудовому порядку шляхом проходження стаціонарного консультаційного обстеження в Українському Державному науково-дослідному інституті медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпро з 16.09.2024 по 24.09.2024, за результатами якого, в лікувальних і трудових рекомендаціях було передбачено надання групи інвалідності. Однак, 04.10.2024 відповідачем знову необґрунтовано відмовлено позивачу у наданні інвалідності, що слугувало підставою для подання заяви від 21.10.2024 на проходження очного обстеження до ДЗ МОЗ України Центральної МСЕК м. Київ, після чого, 05.11.2024 ОСОБА_1 був направлений до Державної установи «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» м. Дніпро, однак, про вказані обставини позивач дізнався лише з наданих відповідачем до суду першої інстанції документів, у зв`язку з чим, відповідних обстежень до цього часу не отримав.

Крім того, додав, що судом першої інстанції не було враховано усі наявні в матеріалах справи медичні документи та обставини того, що позивач продовжує хворіти по теперішній час, натомість ухвалено рішення лише на підставі наданого відповідачем відзиву на позовну заяву.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач не погодився з доводами позивача, викладеними в останній, у зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 по адміністративній справі № 520/31150/24 - без змін.

В обґрунтування відзиву зазначив, що рішення Обласної ЦМСЕК прийнято законно і обґрунтовано, з урахуванням медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії з урахуванням рекомендацій ДУ "Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України».

Зауважив, що при вивченні наданих медико-експертних документів Обласна ЦМСЕК дійшла висновку, що функціональні порушення за наявною патологією обмежують діяльність ОСОБА_1 у легкому ступені, що, згідно чинного законодавства, не відповідає критеріям встановлення групи інвалідності.

Стверджував, що за результатами прийнятого рішення, позивачу було запропоновано його оскарження в ДЗ "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України" та 05.11.2024 за вихідним номером 01-13/1791 медико-експертна справа ОСОБА_1 направлена на консультацію до ДЗ "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України", однак на даний час інформація стосовно прийнятого рішення до відповідача не надходила.

Наполягав, що приймаючи спірне рішення про відмову у встановленні позивачу групи інвалідності, відповідач діяв з дотриманням процедури, передбаченої «Положенням про медико-соціальну експертизу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 (яке діяло до 31.12.2024) (далі Положення № 1317) та "Інструкцією про встановлення груп інвалідності", затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 05.09.2011 № 561 (далі Інструкція № 561), при цьому, вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 16.05.2024 звернувся до Слобідської медико-соціальної експертної комісії (далі Слобідська МСЕК) для продовження 3-ої групи інвалідності.

З наявної в матеріалах справи довідки міжрайонної Слобідської МСЕК встановлено, що ОСОБА_1 16.05.2024 оглядався Слобідською МСЕК та за результатами здійсненого огляду інвалідність не встановлено.

Листом Обласної ЦМСЕК від 28.06.2024 ОСОБА_1 було повідомлено, що на засіданні обласної МСЕК № 1 в заочному порядку розглянуто його медико-експертну справу з питань встановлення групи інвалідності та при вивченні наданих медико-експертних документів комісія дійшла висновку, що функціональні порушення за наявною патологією, обмежують життєдіяльність ОСОБА_1 у легкому ступені, що згідно чинного законодавства (а саме Положення № 1317 та Інструкції №561 не відповідає критеріям встановлення групи інвалідності на даний час.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо не продовження групи інвалідності, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки позивачем не наведено обставин порушення відповідачем процедури прийняття рішення про відмову у встановленні групи інвалідності, в той час як матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем після проведення необхідних досліджень позивача лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження позивача членами комісії, що свідчить про відсутність порушення відповідачем порядку розгляду цього питання.

При цьому, судом взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29.12.2021 у справі № 638/2723/16-а та від 12.10.2021 у справі № 280/4820/19, відповідно до яких, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки не є спеціалізованою установою в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так спірні правовідносини виникли у зв`язку з протиправною, на думку ОСОБА_1 , відмовою Обласної ЦМСЕК встановити (продовжити) йому ІІІ групу інвалідності.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон № 875-ХІІ).

Частина 1 статті 2 Закону № 875-ХІІ визначає, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Частиною 2 статті 6 Закону № 875-ХІІ передбачено, що особа (її уповноважений представник) має право оскаржити рішення медико-соціальної експертної комісії, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в порядку адміністративного оскарження відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, встановлених Основами законодавства України про охорону здоров`я, та/або в судовому порядку.

Абзацом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 06.10.2015 № 2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 2961-IV) передбачено, що інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності (абзац восьмий частини першої статті 1 Закону № 2961-IV).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико- соціальної експертизи» затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (за текстом цієї постанови Положення № 1317) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі по тексту використовується у повній назві).

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Приписами пункту 10 Положення № 1317 визначено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар - психолог або психолог.

Відповідно до пунктів 11, 12, 15, 17, 19 Положення № 1317 міжрайонні, районні комісії, серед іншого визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання.

Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі комісії) визначає Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 3 цього Положення медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно з пунктом 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Пунктом 7 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності встановлено, що комісія проводить огляд тимчасово непрацездатної особи, що звернулася для проведення медико-соціальної експертизи, протягом п`яти робочих днів з дня надходження направлення лікарсько-консультативної комісії та приймає рішення про наявність чи відсутність інвалідності.

Комісія під час заповнення форми первинної облікової документації керується Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 157-5/о «Журнал протоколів засідань медико-соціальної експертної комісії», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 № 577 (далі Інструкція № 577), у якій вказано, що дана форма має бути завірена головою МСЕК та печаткою закладу охорони здоров`я.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (пункт 20 Положення про медико-соціальну експертизу).

Так, згідно з пунктом 1.10 Інструкції № 561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Отже, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому 1 ступені:

- обмеження самообслуговування І ступеня здатність до самообслуговування використанням допоміжних засобів;

- обмеження здатності самостійно пересуватися І ступеня здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані;

- обмеження здатності до навчання І ступеня здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає);

- обмеження здатності до трудової діяльності І ступеня часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії);

- обмеження здатності до орієнтації І ступеня здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів;

- обмеження здатності до спілкування І ступеня здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації;

- обмеження здатності контролювати свою поведінку І ступеня здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Аналіз вище вказаних норм дозволяє дійти висновку, що підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі та у разі відповідності певним критеріям, комісія може визнати особу інвалідом, про що приймається рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, під час обстеження позивача, у розпорядженні відповідача була наявна вся медична документація щодо характеру та перебігу хвороби ОСОБА_1 , копії якої позивачем додано до справи (консультативні заключення, виписки з медичної карти амбулаторного хворого, тощо).

За результатами медичного обстеження позивача, у тому числі повторно проведеного на його вимогу, комісія дійшла висновку про відсутність підстав для встановлення йому групи інвалідності.

Приймаючи рішення про відмову у встановленні позивачу ІІІ групи інвалідності, комісія, зокрема, керувалась випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 5464, виданою ДУ «Український державний науково-дослідний інститут проблем інвалідності МОЗ України» м. Дніпро (а.с. 27), де позивач перебував у стаціонарі відділення експертизи функціонування обмеження життєдіяльності та здоров`я з 16.09.2024 по 24.09.2024 після направлення на додаткове експертне обстеження.

З вищезазначеної виписки вбачається наступний локальний статус та вертебродинаміка позивача: хода задовільна самостійна без додаткової опори. Вісь хребта збережена. Переконливих ознак дефансу немає; болісність при пальпації типових паравертебральних точок в нижньопоперековому відділі хребта; тонус м`язів спини збережений; розтягнення хребта до 6-7 см; обмеження рухових функцій поперекового відділу хребта ПФХ 1 ст. Активні рухи в кінцівках збережені, переконливих ознак парезів, атрофії, гіпотрофії м`язів, трофічних розладів, набряків немає.

При цьому слід зазначити, що зазначена виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 5464 не містить жодних рекомендації про встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності, що спростовує доводи позивача про зворотне.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів також встановила, що як довідка про невизнання інвалідом ОСОБА_1 від 16.05.2024, видана Слобідським МСЕК (а.с. 16), так і довідка про невизнання інвалідом від 04.10.2024, видана Обласним ЦМСЕК (а.с. 18), складені у відповідності до приписів Інструкції № 577, завірені головою МСЕК та печаткою закладу охорони здоров`я, що свідчить про дотримання відповідачем процедури складання відповідних медичних документів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 29.12.2021р. у справі № 638/2723/16-а та від 12.10.2021р. у справі № 280/4820/19, відповідно до якої при розгляді по суті спору у справах, в яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки не є спеціалізованою установою в медичній сфері, а тому оцінка підставності висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Тобто, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Колегія суддів враховує відсутність посилань позивача на порушення Обласною ЦМСЕК процедури розгляду питання про встановлення/продовження позивачу групи інвалідності. Фактично позивач не погоджується з рішенням щодо невизнання його особою з інвалідністю, вказуючи на відсутність позитивної динаміки в стані його здоров`я, що, безперечно, виходить за межі питань права, які можуть оцінюватись судом.

Окремо слід звернути увагу на наявний в матеріалах справи лист Обласного ЦМСЕК від 05.11.2024 № 01-13/1791 про направлення медико-експертної справи ОСОБА_1 для очного розгляду до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» у зв`язку з незгодою позивача з прийнятим відповідачем рішенням та його особистим проханням направити медичні документи для очного розгляду до вищевказаної медичної установи.

Тобто, врахувавши незгоду позивача з прийнятим рішенням, відповідач передав медико-експертну справу ОСОБА_1 до експертної установи вищого рівня, що свідчить про дотримання ним приписів пункту 12 Положення № 1317.

Доводи позивача про те, що на теперішній час жодних оглядів його стану здоров`я не проводилось не може свідчити про неправомірність дій Обласного ЦМСЕК щодо не прийняття рішення про встановлення ІІІ групи інвалідності позивачу, оскільки станом на дату звернення позивача з цим позовом та на дату прийняття рішення судом першої інстанції медико-експертна справа ОСОБА_1 направлена для очного розгляду до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», який, як експертна установа вищого рівня, має здійснити відповідні огляди та надати висновок щодо наявності або відсутності підстав для встановлення позивачу групи інвалідності.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом апеляційної інстанції під час її розгляду, а також приймаючи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем у справі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, водночас, відповідачем дотримано процедуру прийняття оскаржуваного рішення, встановлену приписами Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, а тому суд першої інстанції зробив правильні висновки щодо необґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог та постановив у справі обґрунтоване рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ч. 4 ст.229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 по справі № 520/31150/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко