Справа № 260/4093/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4093/24 пров. № А/857/29958/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Суботи Михайла Івановича на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 260/4093/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Рейті С.І. у м. Ужгород в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати Рішення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 08.04.2024 року № 017/05.5-6/8158 та Рішення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 24.05.2024 року № 017/05/3-8/1190 від 24.05.2024 року про відмову у заміні адвоката;

зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги замінити адвоката, призначеного дорученнями № 017/054/234 від 10.01.2024 року (у справах № 500/7919/23, № 500/7920/23), № 017/05-4/549 від 19.01.2024 року (у справі № 500/8376/23), № 017/05-4/1788 від 27.02.2024 року (у справі № 500/364/24), № 017/05-4/1789 від 27.02.2024 року (у справі № 500/337/24);

стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він відбуває покарання у Державній установі «Закарпатська установа виконання покарання (№9)».

За заявами позивача, йому було видано наступні доручення адвокату Ільчук І.М. для представництва його інтересів у адміністративних справах: № 017/054/234 від 10.01.2024 року (у справах № 500/7919/23, № 500/7920/23), № 017/05-4/549 від 19.01.2024 року (у справі № 500/8376/23), № 017/05-4/1788 від 27.02.2024 року (у справі № 500/364/24), № 017/05-4/1789 від 27.02.2024 року (у справі № 500/337/24).

При цьому вказує, що адвокат формально підійшов до виконання своїх обов`язків, що проявилося в тому, що у жодній справі адвокатом не було надано відповіді на відзив та не складено жодного процесуального документу по суті справи, також, не було узгоджено правової позиції з позивачем.

Також, позивач зазначає, що адвокат не контактує та не повертає отриманих від нього документів.

У зв`язку з неналежним виконанням адвокатом своїх обов`язків, позивачем було подано до відповідача п`ять заяв від 07.03.2024 року про заміну адвоката, однак, рішенням від 08.04.2024 року № 017/05.5-6/8158, відповідач відмовив у їх задоволенні.

06.05.2024 року позивачем повторно направлено відповідачу заяви про заміну адвоката, однак, рішенням від 24.05.2024 року № 017/05.3-8/1190 відповідач повторно відмовив у їх задоволенні.

Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

У доводах апеляційної скарги покликається на аналогічні обставини, які викладені у позовній заяві, а саме на те, що адвокат формально підійшов до виконання своїх обов`язків.

Під час провадження у суді першої інстанції у жодній з справ не надав відповіді на відзив та не склав жодного процесуального документу по суті справи.

Адвокат у жодній справі не узгодив правову позицію, не контактує та не повертає отриманих від позивача документів.

У зв`язку з неналежним виконанням адвокатом своїх обов`язків, позивачем було подано до відповідача 5 заяв від 07 березня 2024 року про заміну адвоката.

Рішенням від 08.04.2024р. №017/05.5-6/8158 відповідач відмовив у задоволенні заяв, 06.05.2024р. позивач повторно направив заяви про заміну адвоката, Рішенням від 24.05.2024р №017/05.3-8/1190 повторно відмовлено у заміні адвоката.

Вказані рішення відповідача мотивовані тим, що адвокат з метою надання правової допомоги подав заяви про участь в судовому засіданні , але ці заяви не були задоволені.

Таким чином, апелянт вважає, що відповідачем було порушені права суб`єкта на отримання безоплатної правничої допомоги, що встановлені ч.1 статті 26-1 ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу».

Внаслідок протиправних дій відповідача майже рік, права позивача, не були захищені.

Відповідач скористався правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі та на час виникнення спірних правовідносин відбував покарання у Державній установі "Закарпатська установа виконання покарань (№9)".

Відповідно до доручень Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги за № 017/054/234 від 10.01.2024 року (у справах № 500/7919/23, № 500/7920/23), № 017/05-4/549 від 19.01.2024 року (у справі № 500/8376/23), № 017/05-4/1788 від 27.02.2024 року (у справі № 500/364/24), № 017/05-4/1789 від 27.02.2024 року (у справі № 500/337/24), позивачеві призначено надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокатом Ільчук І.М.

Вважаючи, що адвокатом Ільчук І.М. не виконано належним чином своїх обов`язків, позивач звернувся до відповідача із заявами від 07.03.2024 року та від 06.05.2024 року про заміну адвоката, проте, рішеннями відповідача від 08.04.2024 року за № 017/05.5-6/8158 та від 24.05.2024 року за № 017/05/3-8/1190, йому було відмовлено у задоволенні заяв.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у задоволенні його заяв про заміну адвоката, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що на момент отримання всіх п`яти доручень, адміністративним судом вже були відкриті провадження та ухвалено судовий розгляд справ проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

Тому, отримавши вказані доручення, діючи у межах та у спосіб визначений КАС України, виконуючи свої професійні обов`язки, передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та на виконання завдань адміністративного судочинства, викладених у ст.2 КАС України, а також вимог ст.ст.16, 44, 47, 60 КАС України, з метою надання ОСОБА_1 належної правничої допомоги та ефективного захисту прав, свобод та інтересів, адвокатом Ільчуком І.М. було вжито заходи задля того, щоб позивач, який відбуває покарання у місцях позбавлення волі, як сторона у справі, та його представник безпосередньо надали пояснення у судовому засіданні з приводу предмету позовних вимог та доказів, на яких ці вимоги ґрунтуються.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Пунктом 21.1 статті 21 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено Законом України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 року №3460-VI (далі - Закон № 3460-VI).

Відповідно до визначень, що містяться у ст. 1 Закону № 3460-VI: безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Так, статтею 17 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» (надалі також Закон) визначено повноваження центрів з надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до п. 3, 9, 11 ч. 1 вказаної статті Закону, центр з надання безоплатної правничої допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги; видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; приймає рішення про заміну адвоката чи працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги відповідно до статті 24 цього Закону.

Частиною 1 ст. 24 Закону визначено, що адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено у випадках та порядку, визначених законом.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено на адвоката або працівника такого центру за рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги у разі: 1) хвороби, повної або часткової втрати працездатності, смерті адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги; 2) неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору; 3) відмови адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги від виконання доручення/рішення центру з надання безоплатної правничої допомоги з підстав, передбачених законом; 4) зміни підсудності провадження або справи чи підслідності кримінального правопорушення; 5) припинення дії договору про надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 6) неналежного надання безоплатної вторинної правничої допомоги працівником центру з надання безоплатної правничої допомоги; 7) припинення трудового договору з працівником центру з надання безоплатної правничої допомоги; 8) зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю; 9) виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу; 10) наявності інших підстав, передбачених законом.

З метою встановлення факту неналежного представництва на основі доручень, виданих центром БПД, та за результатами звернень позивача, управління по роботі з надавачами послуг Західного міжрегіонального центру провело перевірку можливого порушення адвокатом Ільчуком І.М. «Стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у цивільних, адміністративних справах та представництва у кримінальному процесі», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2017 № 4125/5.

За запитом Західного міжрегіонального центру адвокат Ільчук І.М. надав пояснення щодо здійснених заходів у межах кожного з отриманих ним доручень на надання безоплатної вторинної правової допомоги позивачу.

На основі цих пояснень Пальку О.А. було надано відповідь.

У наданих поясненнях адвокат зазначив, що на момент отримання всіх п`яти доручень адміністративний суд уже відкрив провадження та ухвалив рішення проводити судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення чи виклику учасників справи, у письмовому провадженні, суддею одноособово.

Отримавши відповідні доручення, адвокат Ільчук І.М., діючи в межах та у спосіб, визначений Кодексом адміністративного судочинства України, виконуючи професійні обов`язки, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та на виконання завдань адміністративного судочинства, передбачених ст. 2 КАС України, а також вимог статей 16, 44, 47, 60 КАС України, здійснив заходи для забезпечення надання Пальку О.А. належної правової допомоги та ефективного захисту його прав, свобод та інтересів.

Зокрема, з метою залучення позивача, який відбуває покарання у місцях позбавлення волі, до судового процесу та надання ним пояснень щодо предмета позовних вимог і доказів.

В межах кожної окремої справи адвокат направив до Тернопільського окружного адміністративного суду відповідні заяви, які включали: залучення позивача до справи як сторони; участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (через електронний суд для адвоката та через засоби зв`язку установи виконання покарань для позивача); надання адвокату відповідних повноважень; ознайомлення з матеріалами адміністративних справ в електронному вигляді.

Зазначені заяви були направлені у визначені терміни після отримання відповідних доручень.

Крім процесуальних дій, передбачених КАС України, між адвокатом Ільчуком І.М. та ОСОБА_1 у приміщенні ДУ «Закарпатська установа відбуття покарання №9» відбулося побачення, за результатами якого було складено письмовий протокол узгоджених дій.

Отже, за результатами перевірки - порушень Стандартів якості у діях адвоката Ільчука І.М. не виявлено.

Підстави для направлення подання щодо зазначеного вище адвоката до Комісії з оцінювання якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної правової допомоги - відсутні.

Вказану відповідь за №П-226/017/188 від 08.04.2024 за результатами розгляду звернень щодо заміни адвоката Ільчука І.М. Західним міжрегіональним центром направлено начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» для оголошення та вручення засудженому ОСОБА_1 . Західним міжрегіональним центром також додатково інформовано ОСОБА_1 , що згідно з вимогами законодавства, адвокати співпрацюють з центрами з надання безоплатної правничої допомоги на підставі укладених договорів.

При цьому, адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права та гарантії, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України.

Разом з тим, згідно з вимогами статті 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.

Втручання в правову позицію адвоката, відповідно до пункту 11 частини першої статті 13 цього Закону, є забороненим.

Серед іншого, матеріали справи також не містять доказів притягнення адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності чи доказів про розгляд такої справи уповноваженими на це органами.

Тобто, невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків під час надання правничої допомоги адвокатом Ільчуком І.М. у справах за дорученнями №017/05- 4/234 від 10.01.2024, №017/05-4/549 від 19.01.2024, №017/05-4/1788 від 27.02.2024, №017/05-4/1789 від 27.02.2024 жодними належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено, а матеріали справи документальних підтверджень не містять.

Крім того, заяви позивача про заміну адвоката жодної мотивації стосовно такої заміни не містять.

За змістом ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Колегія суддів резюмує, що після отримання заяв ОСОБА_1 про заміну адвоката Ільчука І.М., Західним міжрегіональним центром, в межах своїх повноважень визначених укладеним з адвокатом договором, отримано інформацію про виконання доручень про надання БВПД засудженому ОСОБА_1 при дослідженні котрих не вбачається жодних порушень в ході виконання доручень, в тому числі порушень Стандартів якості, які б могли привести до необхідності заміни призначеного адвоката.

Разом з тим, жодних доказів протилежного засудженим ОСОБА_1 до заяв надано не було, а відповідачем не отримано.

Поряд з тим, станом на день звернення до суду із відзивом, відповідач зазначив, що деякі справи Восьмим апеляційним адміністративним судом розглянуті, зокрема справи №500/7920/23, №500/8376/23, №500/337/24, та по ним прийняті остаточні рішення, як в малозначних справах, які оскарженню до суду касаційної інстанції не підлягають.

Разом з тим, справи за №500/364/24 та №500/7919/23 на даний час перебуваються на розгляді в суді апеляційної інстанції.

Особа, яка отримує безоплатну вторинну правову допомогу, не може на власний розсуд вимагати від суду заміни захисника за призначенням з особистих мотивів за відсутності обґрунтованих підстав для цього .

Такого висновку дійшов Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2024 за результатами розгляду справи № 748/1972/19.

У цьому кримінальному провадженні засуджений стверджував, що місцевий суд не розглянув його клопотання про відмову від захисника за призначенням, який не надавав йому належної правової допомоги.

Верховний Суд погодився з наведеними висновками судів попередніх інстанцій і вказав, що право особи на заміну захисника, передбачене ст. 54 КПК України, не поширюється на зміст права на безоплатну вторинну правову допомогу, де особа не обирає собі захисника, а отримує захист, гарантований державою та за державні кошти.

Під час реалізації цієї державної гарантії особа позбавлена можливості вільно обирати собі захисника, оскільки на підставі ст. 49 КПК України захисник такій особі призначається за постановою слідчого / прокурора або ухвалою судді чи суду.

Разом з тим, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б могли підтвердити його позицію щодо надання адвокатом неналежної правничої допомоги, що вірно було встановлено судом першої інстанції, а оскільки правових підстав для заміним адвоката Ільчука І.М. у відповідача не було, то відповідачем правомірно прийняті рішення про відмову в задоволенні заяв позивача від 07.03.2024 року та від 06.05.2024 року, а відтак, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання таких рішень протиправними.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статі 23 ЦК України).

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями пункту 6 частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

Зокрема, в зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Страждання і приниження це емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Варто зазначити, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

У справі відсутні будь які докази, якими б позивач обґрунтовував факт наявності будь-яких втрат немайнового характеру, зумовлених моральними чи фізичними стражданнями або іншими негативними проявами, що свідчили б про наявність моральної шкоди, внаслідок неналежного розгляду його заяв Центром, а відтак в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Докази суду надають учасники справи.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29). За змістом ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим.

Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Варто також зазначити, що Європейський суд з прав людини, практика якого в силу вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою до застосування, у своїх рішеннях, неодноразово наголошував, що «право на суд» та «право на доступ до суду» не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (пункт 59 рішення «Де Жуфр де ла Прадель проти Франції», пункт 28 рішення «Станєв проти Болгарії»).

Тобто, реалізація права на суд однією зі сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони".

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня2024 року у справі № 260/4093/24- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін