Справа № 320/17979/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року справа №320/17979/25

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП №76826121 від 19.03.2025 року про стягнення виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною.

В якості підстави позову зазначено, що головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною при винесенні постанови ВП № 76826121 від 19.03.2025 року про стягнення виконавчого збору було порушено вимоги частини четвертої, пункту 1 частини п`ятої та частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 320/17979/25 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі №320/17979/25, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві заперечує проти вимог скаржника, вказуючи, що ухвала №243/2730/22 від 02.10.2023 була подана стягувачем до виконання у зв`язку з її невиконанням у добровільному порядку, а акт від 17.03.2025 свідчить про зобов`язання боржника діяти вже після відкриття виконавчого провадження №76826121, тобто в межах примусового виконання. Посилання позивача на негайність виконання є безпідставним, оскільки ухвала набрала законної сили лише 18.10.2023 і не входить до переліку рішень, що підлягають негайному виконанню відповідно до статті 430 ЦПК України. Крім того, скаржником неправильно зазначено посаду державного виконавця, адже всі дії вчинені заступником начальника відділу Мельниковою В.С. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір у справах немайнового характеру є фіксованим, стягується незалежно від обсягу виконання та є обов`язковим у разі відкриття провадження, якщо рішення не виконано до цього моменту..

В матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно з якою позивач не погоджується з доводами відповідача, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки ухвала Ірпінського міського суду від 02.10.2023 у справі №243/2730/22 є виконавчим документом, що підлягає негайному виконанню відповідно до ст. 157 ЦПК України, про що прямо зазначено в її резолютивній частині, а отже, відповідно до ч. 5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір у такому випадку не стягується; крім того, позивач надав докази самостійного та повного виконання вимог ухвали до відкриття виконавчого провадження 20.01.2025, зокрема, документи від АТ «Укрпошта», які підтверджують направлення та вручення листа стягувачу 16.10.2023 року, а тому відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору; до того ж, оскаржувану постанову про стягнення збору винесено лише 19.03.2025 року неодночасно з постановою про відкриття провадження, що суперечить ч. 4 ст. 27 вказаного Закону; твердження відповідача про неправильне зазначення посади посадової особи є несуттєвим, оскільки всі постанови у справі винесено тією самою особою ОСОБА_2 , яка спочатку діяла як головний державний виконавець, а згодом як заступник начальника Ірпінського ВДВС.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

20 січня 2025 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №76826121 (ідентифікатор доступу: А24585962E01) на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 2 жовтня 2023 року у справі №243/2730/22 (провадження №2-3/367/105/2023), якою в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 було зобов`язано до ухвалення рішення у справі повідомляти стягувача ОСОБА_3 про місце перебування дітей при кожній зміні такого місця.

Згідно з матеріалами справи, 27 січня 2025 року боржником до Ірпінського відділу державної виконавчої служби було направлено повідомлення про повне та самостійне виконання зазначеної ухвали 9 жовтня 2023 року.

Так, 9 жовтня 2023 року ОСОБА_1 направив на адресу стягувача рекомендованим листом повідомлення, в якому зазначив як адресу реєстрації, так і фактичне місце перебування дітей. Згідно з трекінгом АТ «Укрпошта», поштове відправлення отримано адресаткою особисто 16 жовтня 2023 року. У матеріалах справи наявні відповідні докази: службовий і фіскальний чеки, а також трек-інформація.

19 березня 2025 року в межах того ж виконавчого провадження головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду у повному обсязі.

В той же час 19 березня 2025 року головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною у межах виконавчого провадження ВП №76826121 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, згідно з якою з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 16?000,00 грн.

Позивач вважає таку постанову про стягнення виконавчого збору незаконною та такою, що підлягає скасуванню на підставі частини четвертої, пункту 1 частини п`ятої та частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з ч звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 27 Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот);

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 23, 24 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 915 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню.

За наявності обставин, визначених абзацом першим цієї частини, виконавче провадження, відкрите на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у тому числі до дати укладення такої угоди, підлягає закінченню відповідно до пункту 191 частини першої статті 39 цього Закону.

З аналізу наведених у справі обставин, наданих доказів та норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Щодо статусу ухвали про забезпечення позову як виконавчого документа.

Відповідно до частини першої статті 157 Цивільного процесуального кодексу України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню, незалежно від її оскарження.

Аналогічне підтверджено і в резолютивній частині ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 02.10.2023 у справі №243/2730/22.

Таким чином, суд вважає безспірним те, що ухвала набрала сили та мала бути виконана негайно з моменту її винесення.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі виконання документів, які підлягають негайному виконанню. Тобто, якщо боржником самостійно виконано ухвалу про забезпечення позову до відкриття виконавчого провадження, обов`язок зі сплати виконавчого збору не виникає.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 09.10.2023 року, тобто до відкриття виконавчого провадження (20.01.2025), позивач ОСОБА_1 направив стягувачу рекомендоване поштове відправлення з повідомленням про місце реєстрації та фактичне місце перебування дітей. Копії опису вкладення, фіскального чеку та трекінг-код від АТ «Укрпошта» підтверджують факт надсилання листа 09.10.2023 та його отримання адресатом ОСОБА_3 особисто 16.10.2023.

Крім того, у межах того ж виконавчого провадження державним виконавцем 19.03.2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним виконанням боржником вимог виконавчого документа.

Виходячи з системного аналізу зазначених положень та фактичних даних, суд вважає встановленим той факт, що ухвала була виконана боржником добровільно та до моменту відкриття виконавчого провадження.

Відповідач у відзиві проти обставин добровільного виконання боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження не заперечує.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі самостійного виконання боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження виконавчий збір з нього не стягується. Таким чином, правові підстави для стягнення виконавчого збору з позивача в даному випадку відсутні.

Частина четверта статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. У даному випадку відкриття провадження відбулося 20.01.2025, натомість постанова про стягнення виконавчого збору винесена лише 19.03.2025 через два місяці.

Посилання позивача на можливу невідповідність у найменуванні посади державного виконавця не мають суттєвого значення для справи, оскільки незмінною залишається особа виконавця, яка здійснювала всі процесуальні дії у межах даного виконавчого провадження.

Таким чином, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що ухвала про забезпечення позову від 02.10.2023 була виконана боржником добровільно до моменту відкриття виконавчого провадження, що виключає правову можливість стягнення виконавчого збору відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, постанова державного виконавця від 19.03.2025 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 16?000,00 грн є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП №76826121 від 19.03.2025 року про стягнення виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.