Справа № 420/32970/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32970/24

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,

повний текст судового рішення

складено 07.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Джабурії О. В.,

суддів Кравченка К. В., Ступакової І. Г.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Крайнюкова Максима Миколайовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВОСАН», на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року про повернення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВОСАН» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2024 року адвокат Крайнюков М. М., діючи в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВОСАН» (далі ТОВ «СЕРВОСАН»), засобами поштового зв`язку направив до суду першої інстанції позов до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС в Одеській області), в якому заявив такі вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника від 20.07.2022 № 38249, від 04.08.2022 № 39645, від 16.08.2022 № 40816, від 30.08.2022 № 42422, від 08.09.2022 № 43691;

- зобов`язати виключити ТОВ «СЕРВОСАН» з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

У зв`язку з тим, що до позовної заяви не було додано заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, а також не надано документ про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року позов залишено без руху з наданням десятиденного строку для усунення недоліків позову.

06 листопада 2024 року, на виконання вимог вказаної ухвали про залишення скарги без руху, від адвоката Крайнюкова М. М., який діє в інтересах ТОВ «СЕРВОСАН», надійшли дві заяви. Перша про сплату судового збору, друга про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Заява про поновлення строку звернення до суду обґрунтована тим, що через введення воєнного стану у позивача був обмежений доступ до електронного кабінету платника податків, що не дозволяло провести належний аудит діяльності підприємства. Тому, в умовах збройної агресії російської федерації основні зусилля та робочий час підприємства були спрямовані на забезпечення здійснення виробничих процесів, що дозволяло здійснювати господарську діяльність, сплачувати податки, зберігати робочі місця та допомагати Збройним Силам України. На пропуск позивачем строку звернення до суду також вплинули значна кількість податкових накладних, реєстрацію яких було зупинено, відмовлено у реєстрації або відмовлено у задоволенні скарги підприємства на рішення про відмову у реєстрації податкових накладних. При цьому, позивач першочергово вживав заходи щодо адміністративного оскарження таких рішень податкового органу.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року позовна заява повернута позивачу на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви. При цьому, суд першої інстанції не розглядав заяву адвоката про поновлення строку звернення до суду, а повернув позов лише з підстав несплати судового збору.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду про повернення позовної заяви, адвокат Крайнюков М. М., діючи в інтересах ТОВ «СЕРВОСАН», подав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Крайнюкова М. М. задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи дану постанову, виходив із того, що позивачем сплачений судовий збір за належними реквізитами.

Після повернення даної справи до суду першої інстанції, останній прийняв ухвалу від 21 січня 2025 року, якою розглянув заяву адвоката Крайнюкова М. М. про поновлення строку звернення до суду та визнав неповажними зазначені причини для поновлення строку звернення до суду. У зв`язку з цим, позов залишено без руху для подання заяви про поновлення строку звернення до суду в якій необхідно було вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду.

03 лютого 2025 року від адвоката Крайнюкова М. М. до суду першої інстанції надійшла заява про поновлення строку звернення до суду в якій адвокат просив відкрити провадження у справі, оскільки суд першої інстанції приймає формальні рішення щодо залишення адміністративного позову без руху, а в подальшому без розгляду, чим обмежує підприємство на доступ до суду та захисту порушених прав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві на підставі частини 2 статті 123 КАС України, оскільки підстави для поновлення строку звернення до суду визнані неповажними.

Суд першої інстанції указав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.12.2022 у справі № 990/102/22, зауважила, що обставина повномасштабного вторгнення РФ на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Водночас, заява адвоката про поновлення строку звернення до суду таких доказів не містить.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року про повернення позову, адвокат Крайнюков М. М., діючи в інтересах ТОВ «СЕРВОСАН», в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У доводах апеляційної скарги адвокат указує, що суд першої інстанції приймає формальні рішення щодо залишення позову без руху, а в подальшому без розгляду, чим обмежує підприємство на доступ до суду та захисту порушених прав.

Також адвокат вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв доводи того, що пропуск строку звернення до суду обумовлений введенням в країні воєнного стану, що позбавило доступ до електронного кабінету платника податків.

До того ж, адвокат посилається на те, що на пропуск позивачем строку звернення до суду також вплинула значна кількість податкових накладних, реєстрацію яких було зупинено, відмовлено у реєстрації або відмовлено у задоволенні скарги підприємства на рішення про відмову у реєстрації податкових накладних. При цьому, позивач першочергово вживав заходи щодо адміністративного оскарження таких рішень податкового органу.

ГУ ДПС в Одеській області не скористалось правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, відповідно до частини 2 статті 312 КАС України, справа розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Так, спірним у межах даної справи є питання застосування строків звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Судом апеляційної інстанції установлено, що спірні рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника були прийняті контролюючим органом ще в липні, серпні та вересні 2022 року. Разом з цим, з позовом про їх оскарження до суду позивач звернувся 23 жовтня 2024 року, тобто більш ніж через два роки після прийняття оскаржуваних рішень.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на введення воєнного стану, що, на його думку, є підставою для поновлення строку звернення до суду, з огляду на таке.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Тож, колегія суддів зауважує, що саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу підприємства (органу), що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Є доречним посилання суду першої інстанції на позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08.12.2022 (справа №990/102/22), де указано, що обставина повномасштабного вторгнення РФ на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Однак, позивач не надав суду першої інстанції відповідних доказів з яких можна було б встановити, що введення воєнного стану позбавило позивача можливості звернутися до суду у строк передбачений частиною 2 статті 122 КАС України.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Так, колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Отже, слід констатувати, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Крайнюкова Максима Миколайовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВОСАН» залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року про повернення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВОСАН» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді І.Г. Ступакова К.В. Кравченко