Справа № 140/2502/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2502/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №00/1025/03-20-24-06-06 від 13.01.2025 на суму 13 229,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ГУ ДПС у Волинській області було винесено рішення від 13.01.2025 № 00/1025/03-20-24-06-06 на суму 13 229,78 грн., яке отримано позивачем 24.01.2025.

29.01.2025 позивач звернувся до ДПС України зі скаргою на вищезазначене рішення, проте листом від 14.02.2025 скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення ГУ ДПС у Волинській області без змін.

Позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням у зв`язку з тим, що він з 01.01.2018 по 01.02.2020 працював водієм легкового автотранспорту в ПП «Айслаг». Вказує, що у спірний період нарахування та сплату єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) здійснював роботодавець.

Стверджує, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних-осіб платників про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) міститься позначка про сплату роботодавцем позивача страхових внесків, а саме: січень 2018 року, за 31 день - 3790 грн; лютий 2018 року, за 28 днів 3790 грн.; березень 2018 року, за 31 день 3790 грн.; квітень 2018 року, за 30 днів 3790 грн.; травень 2018 року, за 31 день 3790 грн.; червень 2018 року, за 30 днів 3790 грн.; липень 2018 року, за 31 день 3790 грн.; серпень 2018 року, за 31 день 3790 грн.; вересень 2018 року, за 30 днів 3790 грн.; жовтень 2018 року, за 31 день 3790 грн,; листопад 2018 року, за 30 днів 3723 грн.; грудень 2018 року, за 31 день 3908 грн.; січень 2019 року, за 31 день - 4200 грн.; лютий 2019 року, за 28 днів 4200 грн.; березень 2019 року, за 31 день 4200грн.; квітень 2019 року, за 30 днів 4210 грн.; травень 2019 року, за 31 день 4210 грн.; червень 2019 року, за 30 днів 4210 грн.; липень 2019 року, за 31 день 4210 грн.; серпень 2019 року, за 31 день 4210 грн.; вересень 2019 року, за 30 днів 4210 грн.; жовтень 2019 року, за 31день 4210 грн.; листопад 2019 року, за 30 днів 4216,51 грн.; грудень 2019року, за 3 день 4210,42 грн.; січень 2020 року, за 31 день 4723 грн.

Позивач вказав, що він я як фізична особа - підприємець звільнений від сплати за себе єдиного внеску, оскільки є особою з інвалідністю, добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до статті 10 Закону №2464-VI не бере та в спірному періоді за нього ЄСВ сплачував роботодавець.

На думку позивача, одна особа не повинна двічі сплачувати єдиний соціальний внесок як фізична особа-підприємець і найманий працівник. Сплата єдиного внеску фізичної особи-підприємця, яка одночасно перебуває у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов (а.с.34).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти позову заперечив з наступних підстав (а.с.37-41).

Згідно чинного законодавства, умовою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені є несвоєчасна сплата останнім єдиного внеску. При цьому, сплачені платником суми зараховуються в порядку календарної черговості для погашення недоїмки, штрафів та пені.

Під час винесення оскаржуваного рішення контролюючим органом встановлено, що позивачем належним чином не виконувалися вимоги закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме, єдиний внесок за 2017 рік, I-IV квартали 2018 року; I-IV квартали 2019 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, у зв`язку з чим ГУ ДПС у Волинській області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 13.01.2025 №00/1025/03-20-24-06-06.

Щодо аргументів ОСОБА_1 про встановлення йому статусу «особа з інвалідністю», то слід зазначити що він встановлений з 12.03.2020 по 01.04.2025, тобто в період що не охоплює рішення про застосування штрафних санкцій, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією №684517, що була надана позивачем.

Крім того, представник відповідача наголошує, що ОСОБА_1 було використано право на адміністративне оскарження рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 13.01.2025 №00/1025/03-20-24-06-06 до податкового органу вищого рівня, однак зазначене рішення було залишене без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач підтримав доводи, викладені у позовній заяві та додатково зазначив, що обов`язковими умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою діяльності, отримання доходу від такої діяльності, який є базою для нарахування ЄСВ та непідпадання такої особи під частину четверту статті 4 Закону №2464-VI (а.с.43-48).

Наголосив, що у спірний період, за який ГУ ДПС у Волинській області нараховано штрафні санкції та пеню зі сплати (несплати) або несвоєчасної сплати єдиного внеску у розмірі 13 229,78 грн., позивач перебував у трудових відносинах як найманий працівник та роботодавцем сплачувався єдиний внесок, а ДПС України та ГУ ДПС у Волинській області не надано доказів здійснення саме позивачем підприємницької діяльності у зазначеному періоді.

Крім того, наголосив, що твердження відповідача щодо того, що розрахунок фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів є необгрунтованим, оскільки відповідачем не надано жодного доказу, який підтверджував позицію контролюючого органу.

Таким чином вважає, що оскаржуване рішення винесено неправомірно, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

У поданому до суду запереченні на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що ГУ ДПС у Волинській області не заперечує сплату ЄСВ роботодавцем ОСОБА_1 , однак наголошує, що базою для нарахування для позивача штрафних санкцій, стала несвоєчасне нарахування та сплата роботодавцем останнього єдиного внеску.

Стосовно посилання позивача, на те, що саме ПП «Айслаг» повинно нести фінансову відповідальність та сплачувати фінансові санкції вказує, що у разі несвоєчасної сплати ЄВ до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені Законом про ЄСВ, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку ЄВ, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.

Щодо тверджень позивача, щодо необхідності сплати ЄСВ фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого внеску, то стверджує, що у спірний період контролюючим органом бралися виключно ті нарахування, які здійснювалися роботодавцем Позивача, тому вищенаведені факти є безпідставними.

Крім того, зазначив, що твердження позивача про те, що дані отримані з автоматизованих систем контролюючих органів не є належними доказами є необґрунтованим, оскільки розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

У поданих до суду додаткових поясненнях позивач повторно наголосив, що відповідно до ч.11 ст. 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. На переконання позивача, саме роботодавець, у даному випадку є платником ЄСВ, відтак вважає спірне рішення таким, що винесене з порушенням Закону, тому просив позов задовольнити в повному обсязі (а.с.53-58).

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Відповідно до відповіді №1475581 від 13.03.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був зареєстрований як фізична особа підприємець номер ОСОБА_1 30.03.2012 зареєстрований як фізична особа підприємець номер запису: 0003279. На даний час державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця не зареєстровано. Актуальний стан на фактичну дату та час формування: зареєстровано (а.с.59-60).

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області щодо ОСОБА_1 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №00/1025/03-20-24-06-06 від 13.01.2025. Даним рішенням застосовано штрафні санкції: штраф у розмірі 13 229,78 грн. (а.с.12).

29.01.2025 позивачем було подано скаргу до ДПС України на рішення ГУ ДПС у Волинській області №00/1025/03-20-24-06-06 від 13.01.2025 за результатами розгляду якої винесено рішення про результати розгляду скарги №4332/6/99-00-06-02-01-06 від 14.02.2025, яким скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення відповідача без змін (а.с.27-29).

Не погоджуючись із вказаним рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за (несплату) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску позивач звернувся до суду із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності рішення з огляду на наявність у позивача як фізичної особи-підприємця обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, якщо протягом 2018-2020 років він був найманим працівником та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин врегульовано не було.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Разом з тим, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтримана у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 та від 23 січня 2020 року у справа №480/4656/18, від 04 листопада 2021 року у справі №140/3209/19 від 18 лютого 2022 року у справі №420/4911/20.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість з несплати єдиного внеску нараховано позивачу за період з 10.02.2018 по 29.01.2020.

Індивідуальними відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 (довідка за формою ОК-5) підтверджується, що у спірному періоді єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, сплачувався безперервно (а.с.22-26).

Як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивач з 04.08.2005 прийнятий на роботу на посаду водія легкового атвотранспорту в

ПП «Айслаг» (запис №6) та лише 08.06.2023 звільнений з роботи за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (запис №8) (а.с.15-18).

Таким чином, суд доходить висновку, що у спірний період ЄСВ за позивача сплачував роботодавець ПП «Айслаг». На думку суду, у даному випадку, сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача досягнута за рахунок його сплати роботодавцем.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено, докази отримання таких в матеріалах справи відсутні, відповідачем під час розгляду справи не надані.

У свою чергу, представником відповідача до суду не надано будь - яких пояснень або належних та достатніх доказів того, що позивач здійснював у період, за який нараховано суму боргу, підприємницьку діяльність та отримував дохід від такої діяльності.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

З урахуванням встановлених обставин справи, вищенаведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, беручи до уваги повноваження суду, визначені у статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за (несплату) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №00/1025/03-20-24-06-06 від 13.01.2025.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В порушення вимог статті 77 КАС України, контролюючий орган не надав суду належні, достовірні докази наявності правових підстав для нарахування позивачу, як найманому працівнику, єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, у зв`язку із чим було винесено оскаржуване рішення.

Крім того, зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за (несплату) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №00/1025/03-20-24-06-06 від 13.01.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (Київський майдан, 4, місто Луцьк, Волинська область, 43027, ).

Суддя А.Я. Ксензюк

13 червня 2025 року