Справа № 120/15119/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

16 червня 2025 р. Справа № 120/15119/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі №120/15119/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 20.03.2025 вказаний позов задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 , що оформлене протоколом від 24.09.2024 №30, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 13 ч. 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Зобов`язано Комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 19.09.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

26.05.2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" надійшла заява представника позивача - адвоката Чайки А.О. про встановлення судового контролю за виконанням вищевказаного рішення суду згідно ст. 382 КАС України, шляхом зобов`язання відповідачів у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.

Заява обґрунтовується тим, що на виконання рішення суду від 20.03.2025 відповідач сформував Повідомлення від 22.04.2025 № 362/5988 у якому зазначив про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Заявник вважає, що відповідач відмовивши позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації зазначив ту ж саму причину, яка визнана судом необґрунтованою. За таких обставин, на думку представника позивача, відповідач не виконав рішення суду від 20.03.2025, оскільки переглянув заяву ОСОБА_1 без урахування правової оцінки, наданої судом.

Ухвалою суду від 05.06.2025 подану заяву призначено до розгляду в письмовому провадженні.

Своїм правом на надання письмових пояснень по суті поданої заяви відповідачі не скористалися.

Розглянувши в письмовому провадженні подану заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зважає на таке.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, який його ухвалив.

Водночас особливості судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтями 381-1, 382, 382-1, 382-2 та 382-3 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Зокрема, відповідно до частинами 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 1, 2 статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положеннями частини 1 статті 382-3 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац 1 підпункту 3.2 пункту 3, абзац 2 пункту 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції КАС України законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, а якщо не виконано то причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Під час розгляду цієї заяви щодо встановлення судового контролю судом з`ясовано, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2025 зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

З матеріалів справи слідує, що на виконання рішення суду від 20.03.2025 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та протоколом від 22.04.2025 № 32 Комісія ухвалила рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, оскільки відповідач повторно розглянув заяву позивача від 19.09.2024 та прийняв відповідне рішення в межах своєї компетенції, тому суд вважає, що в цьому випадку рішення суду від 20.03.2025 є виконаним у відповідності до тих зобов`язань, які визначені в його резолютивній частині.

Щодо посилання представника позивача на те, що відповідач повторно відмовляючи позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не врахував правової оцінки спірних правовідносин, наданих в мотивувальній частині судового рішення, то суд не вважає їх підставними.

Так, судовим рішенням від 20.03.2025 надавалась правова оцінка рішенню Комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформленому протоколом від 24.09.2024 №30 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 13 ч. 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Натомість зі змісту повідомлення відповідача від 22.04.2025 № 362/5988 слідує, що за результатами повторного розгляду заяви позивача від 19.09.2024 Комісія ухвалила нове рішення, оформлене протоколом від 22.04.2025 № 32, яким також відмовила ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

При цьому мотиви, за яких виходив відповідач у новому рішенні від 22.04.2025 № 32 є напрочуд ширшими та дещо відмінними від тих мотивів, які були викладені у попередньому рішенні № 30 від 24.09.2024, що було предметом судового розгляду у цій справі.

В даному випадку резолютивна частина судового рішення від 20.03.2025 у справі № 120/15119/24 не містила вказівки на те, яке саме рішення відповідач мав прийняти за результатами повторного розгляду заяви позивача, а отже такий висновок суду не обмежував відповідача у можливості прийняти інше рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за тих самих підстав однак із урахуванням додаткових (інших) мотивів.

Як наголошувалося судом вище, предметом спору у цій справі було питання правомірності рішення відповідача, оформленого протоколом № 30 від 24.09.2024. Натомість, у зв`язку з прийняттям відповідачем нового рішення за результатами повторного розгляду заяви позивача від 19.09.2024, між сторонами фактично виникли нові правовідносини із новим предметом спору.

Таким чином, оскільки ті мотиви, які лягли в основу нового рішення відповідача, оформленого протоколом засідання Комісії від 22.04.2025 № 32 про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не досліджувалися судом під час ухвалення рішення від 20.03.2025 за наслідками розгляду цієї справи, тому такі обставини не можуть досліджуватися судом і при розгляді заяви, поданої в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, з наданням їх правової оцінки.

Суд звертає увагу, що даний спір, про який йде мова у заяві про встановлення судового контролю, по своїй суті є новим спором, що виник за наслідками виконання відповідачем судового рішення. Тому встановлення судового контролю у той спосіб, про який просить позивач, фактично спрямоване на врегулювання нових правовідносин, які не були предметом судового дослідження у даній адміністративній справі та не є предметом виконання судового рішення від 20.03.2025.

За наведених обставин, оскільки відповідач виконав рішення суду від 20.03.2025 у справі № 120/15119/24 згідно його зобов`язальної частини та повторно розглянув заяву позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, тому відсутні підстави для зобов`язання подати звіт в порядку статті 382 КАС України. Відповідно, заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задоволенню не підлягає.

В даному випадку суд роз`яснює позивачу, що якщо він вважає, що за наслідками нових подій чи обставин, які мали місце після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 120/15119/24 та його виконання, відповідачами порушено його права чи інтереси, то він не позбавлений можливості звернутися до суду із новою позовною заявою про оскарження цих рішень чи дій суб`єкта владних повноважень в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 382, 382-1 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі № 120/15119/24.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала складена та підписана суддею 16.06.25.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович