Справа № 380/1382/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/1382/23 пров. № А/857/22863/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року (головуючий суддя: Москаль Р.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернулася з позовом до суду, в якому просила:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) щодо нарахування та виплати їй за жовтень 2022 року винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за 6 днів при фактичній службі у жовтні 2022 року 17 днів;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за 11 днів жовтня 2022 року;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати їй із 26.07.2022 по 01.10.2022 грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошове забезпечення за період із 26.07.2022 по 01.10.2022;

визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй у жовтні 2022 року допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги при звільненні без урахування у складі місячного грошового забезпечення винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй допомоги на оздоровлення, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік та одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), від 17.10.2022 виключена із списків особового складу та усіх видів забезпечення військової частини. Вважає, що їй за період перебування на лікуванні із 26.07.2022 року по 01.10.2022 року не нарахували та не виплатили грошове забезпечення. Крім того, позивачка вважає протиправними дії відповідача в частині нарахування та виплати їй лише за 6 днів жовтня 2022 року грошової винагороди, встановленої Постановою № 168 у розмірі 30000 грн при фактичній службі у цьому місяці 17 днів. Також позивачка вважає, що відповідач порушив її право на отримання належного грошового забезпечення, оскільки при нарахуванні допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку не включив до складу грошового забезпечення як розрахункову величину для вказаних виплат додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 168.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ), що полягала в ухиленні від нарахування та виплати позивачці грошового забезпечення за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я із 27.07.2022 по 28.09.2022.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачці грошове забезпечення за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я із 27.07.2022 по 28.09.2022.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт вказує, що 26.07.2022 у позивачки закінчилася її відпустка по догляду за дитиною та з 25.07.2022 ОСОБА_1 пішла на лікування, а тому можна вважати, що позивачка не повернулась на військову службу. Оскільки повернення на службу позивачки не відбулось, що нею не заперечується, то відповідно має місце неправильне застосування норм матеріального права. Також вказує, що позивачкою пропущений місячний строк звернення до суду.

Позивачкою відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні ДПС України, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивач, 07.06.2022 звернулася до керівництва з рапортом від 07.06.2022 № 2/4/15292-22-Вн. про продовження відпустки по догляду за дитиною з огляду на потребу дитини у домашньому догляді, що підтверджується довідкою 5-ої клінічної поліклініки м. Львова № 93 від 07.06.2022. Рапорт позивачки було задоволено та на підставі наказу від 07.06.2022 № 273-ос «Про особовий склад» (а.с. 31-33) продовжено строк перебування у відпустці з 07.06.2022 року по 26.07.2022 року.

З 25.07.2022 позивач перебувала на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Держприкордонслужби України м. Львів, що підтверджується наказом від 27.07.2022 № 465-ос «Про особовий склад» (а.с. 34).

Позивач прибула з лікування у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.08.2022 року, що підтверджується наказом від 25.08.2022 року № 271-вв «Про особовий склад» (а.с. 35).

З 24.08.2022 року по 05.09.2022 року позивачка перебувала на лікуванні в цивільному медичному закладі, прибула з лікування у цивільних закладах з 06.09.2022, що підтверджується витягами з наказів від 25.08.2022 № 271-вв «Про особовий склад» (а.с. 36), від 06.09.2022 № 286-вв «Про особовий склад» (а.с. 37).

З 06.09.2022 року штаб-сержант ОСОБА_1 направлена на лікування у Військово-медичному клінічному центрі Держприкордонслужби України м. Львів (наказ від 07.09.2022 № 287-вв «Про особовий склад», а.с. 38), прибула з лікування 28.09.2022 (наказ від 28.09.2022 № 313-вв «Про особовий склад», а.с.39).

Позивачка приступила до виконання посадових обов`язків за посадою з 29.09.2022 на підставі рапорту від 29.09.2022 № 2/4/33263-22-Вн. (а.с. 41), що підтверджується витягом з наказу від 29.09.2022 № 661-ос «Про особовий склад».

З 30.09.2022 року по 11.10.2022 року штаб-сержант ОСОБА_1 була звільнена від виконання службових обов`язків для догляду за дитиною на підставі довідки про тимчасову непрацездатність № 223 від 30.09.2022 (а.с. 42), що підтверджується витягом з наказу від 11.10.2022 № 328-вв «Про особовий склад».

Начальник НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України видав наказ від 15.10.2022 № 698-ос «Про особовий склад», на підставі якого позивачка звільнена з військової служби за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивачка із 17.10.2022 виключена зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення на підставі наказу від 17.10.2022 № 699-ос.

Згідно відомостей особистої картки на грошове забезпечення за 2022 рік та довідки про доходи за 2022 рік, позивачці, за період липень-вересень 2022 року, грошове забезпечення не нараховувалося і не виплачувалося (а.с.16, 17).

Згідно довідки-розрахунку за період із 01.10.2022 по 17.10.2022 позивачці була нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі 30000 грн за 6 днів жовтня 2022 року у сумі 5806,45 грн на підставі наказу начальника НОМЕР_2 прикордонному загоні ДПС України від 05.11.2022 № 758-ос (а.с. 45).

Згідно відомостей особистої картки на грошове забезпечення за 2022 рік та довідки про доходи за 2022 рік відповідач виплатив позивачу компенсацію за невикористані 9 календарних днів щорічної основної відпустки в сумі 4685,37 грн; одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 109325,30 грн, грошову допомогу на оздоровлення в сумі 15617,90 грн (а.с. 16, 17).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка за спірний період безперервно перебувала на лікуванні у закладах охорони здоров`я, то відповідач протиправно не здійснював нарахування та виплати їй грошового забезпечення за період лікування. При цьому, здійснювати виплату позивачці слід не за період із 25.07.2022 по 01.10.2022, як зазначає позивачка у прохальній частині позову, а із 27.07.2022 (з наступного дня після закінчення відпустки по догляду за дитиною) до 28.09.2022 (останній день перебування на лікуванні, згідно наказу від 28.09.2022 № 313-ВВ). Враховуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

Таким чином, предметом апеляційного перегляду є рішення суду в частині задоволених позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення за період перебування на лікуванні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (зі змінами та доповненнями) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: - основна відпустка (стаття 6 цього Закону); - додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); - додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); - інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: - відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); - відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); - відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); - додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); - відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Відповідно до вимог цього Закону, в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, з усіх перелічених вище видів відпусток може бути перенесена на інший період або продовжена лише щорічна основна чи додаткова відпустка.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (зі змінами та доповненнями).

Особливості реалізації права військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них врегульовано статтею 10-1 цього Закону, що містить такі норми, застосовні при оцінці спірних правовідносин:

- військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки (частина 5 статті 10-1).

- військовослужбовцям додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Військовослужбовці, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також у відпустці, якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, залишаються на військовій службі у розпорядженні відповідного військового формування (посадової особи, яка має право на призначення на посади) у порядку, визначеному положеннями про проходження громадянами України військової служби, а після їх закінчення - призначаються на попередні або на інші, не нижчі за попередні, посади. Військовослужбовцям зараховується час перебування у зазначених відпустках до строку вислуги у військовому званні (частина 8 статті 10-1).

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначений в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 (далі - Інструкція № 558).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 глави 1 Інструкції № 558 грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату (пункт 3 розділу 1 глави 1 Інструкції № 558).

Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (пункт 7 розділу 1 глави 1 Інструкції № 558).

Військовослужбовцям, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, та тим, хто на день вибуття на лікування звільнений від посад, за весь період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з органу Держприкордонслужби (крім випадків, коли законодавством передбачені більш тривалі терміни перебування на лікуванні) виплачується грошове забезпечення за останніми штатними посадами, які вони займали. Грошове забезпечення в цьому разі обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовці мали право на день звільнення від посад (звільнення від виконання службових обов`язків). У разі якщо в зазначені періоди у військовослужбовців відбулися зміни розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та додаткових видів грошового забезпечення або норм грошового забезпечення, грошове забезпечення перераховується з урахуванням нових розмірів за кожним з видів грошового забезпечення з дня, з якого відбулися відповідні зміни (пункт 1 розділу 4 глави 5 Інструкції № 558).

Відповідно до статті 203 розділу VIII Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009) військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 223 розділу VIII Положення № 1115/2009 відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами. При цьому, згідно пункту 5 статті 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, ця відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.

Як встановлено судом, відповідач не нараховував та не виплачував позивачці грошове забезпечення за липень-вересень 2022 року (а.с. 16, 17), в тому числі за період перебування на лікуванні.

Аргументи відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за цей період зводяться до того, що позивачка приступила до виконання посадових обов`язків 29.09.2022, а в період з 26.07.2022 по 28.09.2022 не проходила військової служби та відповідно не виконувала посадових обов`язків, тому були відсутні законні підстави для виплати грошового забезпечення.

До 26.07.2022 (включно) позивачка перебувала в неоплачуваній соціальній відпустці по догляду за дитиною, а отже:

- до цієї дати відповідач не мав підстав нараховувати та виплачувати їй грошове забезпечення;

- цей вид відпустки відповідно до закону не продовжується на час перебування особи на лікуванні (продовжується тільки щорічної основної або щорічної додаткової відпустки).

Суд також враховує, що відповідач не надав доказів того, що ним приймалося рішення про продовження перебування позивачки у соціальній відпустці на термін після 26.07.2022.

Починаючи з 25.07.2022 позивачка перебувала на лікуванні у військовому медичному закладі, про що відповідач видав наказ від 27.07.2022 № 465-ос «Про особовий склад» (а.с. 34). Отже, після закінчення терміну соціальної відпустки, в період перебування на лікуванні з 27.07.2022, позивачка вважається такою, що повернулася на військову службу, тому аргументи відповідача з цього питання суд відхиляє як помилкові.

Суд враховує, що нормами пункту 1 розділу 4 глави 5 Інструкції № 558 чітко визначено, що грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям, які безперервно перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я за весь період такого лікування, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, та тим, хто на день вибуття на лікування звільнений від посад, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з органу Держприкордонслужби.

Оскільки позивачка за спірний період безперервно перебувала на лікуванні у закладах охорони здоров`я, то відповідач протиправно не здійснював нарахування та виплати їй грошового забезпечення за період лікування. При цьому, здійснювати виплату позивачці слід не за період із 25.07.2022 по 01.10.2022, як зазначає позивача у прохальній частині позову, а із 27.07.2022 (з наступного дня після закінчення відпустки по догляду за дитиною) до 28.09.2022 (останній день перебування на лікуванні, згідно наказу від 28.09.2022 № 313-ВВ). Враховуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи апелянта про те, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду є безпідставними, з огляду на наступне.

У положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що на військовослужбовців поширюється дія Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України) у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належного військовослужбовцю суми грошового забезпечення.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом при вирішенні подібних правовідносин, а саме у постанові від 11 липня 2019 року (справа № 814/2789/16), від 01 грудня 2019 року (справа № 823/726/16), від 13 січня 2020 року (справа № 814/1007/16), від 24 вересня 2020 року (справа № 806/2883/17), від 29 вересня 2021 року (справа № 160/8332/20).

Отже, спірні правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» доповнено КЗпП України пунктом 1 Глави XIX «Прикінцеві Положення», відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановами Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423 було внесено зміни до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 № 338 (із зміною, внесеною постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 630) та Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236. Цими змінами продовжувався карантин на всій території України у період з 19.12.2020 року до 30 квітня 2023 року.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду 17.01.2023 (згідно поштового відбитку на конверті), тобто в період дії карантину, а тому доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачкою строків звернення до суду з вказаним позовом, передбаченого ст. 122 КАС України, є помилковими.

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі № 380/1382/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін