Справа № 160/23911/21
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРемез К.І.
за участі секретаря судового засіданняАнтонової А.Ю.
Представника позивача Слюнкової У.Р. Представника відповідача Лейченко І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 позовні вимоги було задоволено повністю.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.08.2024 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 у цій справі було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ця справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 23.08.2024 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на новий розгляд судді Ремез К.І.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є добросовісним платником податків, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку ним був сформований податковий кредит, у періоді який перевірявся, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини характеризувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку. Також зазначає, що придбані ТМЦ використані саме в господарських операціях підприємства, проведення нарахування єдиного податку 4 групи здійснено відповідно до роз`яснень, викладених в листі Міністерства фінансів України.

Позивач вважає висновки податкової перевірки та винесені на їх підставі податкові повідомлення-рішення незаконними та необґрунтованими, тому звернувся до суду із цим позовом.

08.08.2024 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечував, зазначив, що оскаржувані рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність фактів реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання. Відповідач наголошував на правильності висновків податкової перевірки, донарахування податків та зборів, а також застосування штрафних санкцій.

08.11.2024 відповідач подав до суду додаткові пояснення, у яких підтримав позицію, викладену у відзиві на позов, зазначив про відсутність сертифікатів якості на товар, придбаний позивачем, та на відсутність адреси розвантаження у товарно-транспортних накладних та відсутність у приймальному акті прізвища, ім`я по батькові відправника та отримувача.

14.11.2024 позивач подав до суду відповідь на пояснення, у яких зазначив, що ТОВ «СП КОЛОР» має сертифікат якості товару (Агристарт Форс), отриманого за договором № 159/018 від 26.09.2018. Позивач зазначив, що сертифікат відповідності не є первинним документом бухгалтерського обліку. Також позивач зазначив, що у ТТН не зазначено точну адресу розвантаження на підставі того факту, що предметом договору є добрива, які розвантажуються на полі, та одразу використовуються за призначенням у с. Михайлівка, як і зазначено у ТТН. Позивачем надано пояснення щодо відсутності у приймальному акті прізвища, ім`я по батькові відправника та отримувача, які зводяться до того, що неточності при заповненні ТТН не мають наслідком їх недійсність.

26.11.2024 відповідач подав до суду пояснення, у яких зазначив про відсутність адреси розвантаження у товарно-транспортних накладних.

27.11.2024 відповідач подав до суду пояснення, у яких зазначив про відсутність сертифікатів якості на товар, придбаний позивачем, хоча наявність таких сертифікатів передбачено умовами договорів поставки.

29.11.2024 позивач подав до суду відповідь на пояснення, у яких зазначив про наявність паспорту на амоній нітрат (селітру аміачну), марки Б, ДСТУ 7370:2013 від 21.09.2018 до договору № 176/018 від 22.10.2018 та сертифікату якості на товар від 16.01.2018 до договору № 177/018 від 24.10.2018.

08.01.2025 позивач подав до суду відповідь на пояснення, у яких заперечив щодо наведеної відповідачем судової практики щодо нереальності правочинів.

13.01.2025 відповідач подав до суду клопотання про долучення розрахунку штрафної санкції та пені з військового збору до податкового повідомлення-рішення від 27.08.2021 № форма «ПН» та розрахунок штрафних санкцій щодо не реєстрації податкових накладних до податкового повідомлення рішення від 17.08.2021 № форма «Д».

28.01.2025 відповідач подав до суду додаткові пояснення, у яких вказав, що протягом 2017 року позивачем використовувалися земельні ділянки площею 1247,3903 га.

29.01.2025 позивач подав до суду відповідь на клопотання, у якому зазначив про незгоду із розрахунками штрафної санкції та пені з військового збору до податкового повідомлення-рішення від 27.08.2021 року № форма «ПН» та розрахунок штрафних санкцій щодо не реєстрації податкових накладних до податкового повідомлення рішення від 17.08.2021 № форма «Д».

20.02.2025 позивач подав до суду відповідь на додаткові пояснення вих. № 4387/5/04-36-05-05-10 від 27.01.2025, у яких зазначив, що всі договори оренди, на підставі яких ТОВ «СП «КОЛОР» користувалося земельними ділянками протягом 2017 року не є первинними документами, які лягли в основу прийняття рішень, оскільки планова виїзна перевірка ТОВ «СП «КОЛОР» була проведена у 2021 році, всі оригінали документів, які було витребувано у позивача, було надано у повному обсязі, що підтверджується Актом перевірки. Позивач вказав, що він не зобов`язаний при розгляді цієї справи надавати до суду всі договори оренди земельних ділянок за 2017 рік, адже вони не є предметом спору, а відповідач, в свою чергу, не має ніякого права з`ясовувати будь-які додаткові факти відносно господарської діяльності позивача через чотири роки після проведення перевірки.

У судовому засідання клопотання сторін були задоволені, копії документів долучені до матеріалів справи, у подальшому були оглянуті у судовому засіданні, зауважень щодо їхнього змісту та обсягу дослідження від учасників судового процесу не надходило.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позицію, викладену у позові.

Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, вказаних у відзиві на позов.

У судовому засіданні були допитані свідки, заявлені позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які по суті позовних вимог нічого повідомити не змогли, посилаючись на давність спірних правовідносин, а також на великий обсяг питань та документів, наданих до перевірки.

Доповівши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено наступне.

Контролюючим органом проведена позапланова документальна виїзна перевірка ТОВ «Сільськогосподарського підприємства «Колор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2020.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 13.07.2021 № 2140/4-36-07-22-08/36725022, в якому відображено висновки про порушення позивачем:

пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статі 198, пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України за період з 01.01.2017 по 30.09.2019 - заниження податку на додану вартість, з урахуванням наявного від`ємного значення всього в сумі 8 377 184 грн;

пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України - не складені податкові накладні на занижені податкові зобов`язання та не зареєстровані в ЄРПН на загальну суму 1 911 180,45 грн;

пунктів 292-1.1, 292-1.2 статті 292-1, підпункту 293.9.1 пункту 293.9 статті 293 Податкового кодексу України занижений єдиний податок на загальну суму 26 082, 74 грн, в т.ч. за 2017 р. на суму 12 989, 34 грн; за 2018 р. на суму 13 052,54 грн, за 2019 р. на суму 21,38 грн, 2020 р. на суму 19,48 грн;

пунктів 288.1, 288.2, 288.3, 288.4, 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, чим занижено податкове зобов`язання з орендної плати за землю на суму 13,79 грн, в т.ч.: за 2018 рік на суму 13,79 грн;

підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5, пункту 168.1 статті 168, підпункту 176.2 «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в частині не сплати нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб у встановлений строк за період з 14.08.2017 по 21.12.2020 в сумі 90167,30 грн, в т.ч. на момент складання акту податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1953,92 грн;

підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 176.2 «а» пункту 176.2 статті 176, підпункту 1.4 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в частині не сплати нарахованого (утриманого) військового збору у встановлений строк за період з 31.01.2019 по 28.12.2019 в сумі 10 239,27грн.

На підставі висновків перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято наступні податкові повідомлені рішення:

від 17.08.2021 №, про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1020,00 грн;

від 17.08.2021 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з додатку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн;

від 17.08.2021 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 1 802,90 грн;

від 27.08.2021 № згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з сільськогосподарських виробників, у яких частка сільськогосподарського виробництва за попередній податковий (звітний рік) дорівнює або перевищує 75% на суму 32598,56 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 26082,74 грн та 6515,82 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 27.08.2021 №, згідно з яким завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у грудні 2020 році на суму 159535,00 грн та завищено суму від`ємного значення, що зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у січні 2019 року на суму 614765,00 грн;

від 27.08.2021 № про застосування штрафу за відсутність складання та/або реєстрації податкової накладної в ЄРПН на суму 22 731,30 грн;

від 27.08.2021 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 8 377 184,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2 094 296,00 грн.

Подавши заперечення на висновки акту перевірки, позивач отримав лист відповідача, де зазначено, що висновки акту перевірки є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Частиною 5 статті 353 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Враховуючи висновки та мотиви скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі № 160/23911/21, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду від 13.08.2024, суд надає оцінку спірним обставинам з урахуванням висновків суду касаційної інстанції.

Так, відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового обліку настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - властивостей придбаних товарів (послуг), умов перевезення, зберігання тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи з урахуванням специфіки предмету та умов укладених правочинів.

Так, судом встановлено, що на підставі висновків перевірки 17.08.2021 відповідачем прийняті податкові повідомлені рішення:

- № , яким застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 1 020,00 грн;

- № , яким збільшена сума грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з додатку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн;

- № , яким збільшена сума грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на суму 1 802,90 грн,

та від 27.08.2021:

- № на суму 32 598,56 грн;

- № , яким завищена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у грудні 2020 року на суму159535,00 грн та завищена сума від`ємного значення, що зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у січні 2019 року на суму 614 765,00 грн;

-№ , яким встановлене не складання податкової накладної та не реєстрування в ЄРПН на суму 22 731,30 грн;

- № , яким встановлене заниження податку на додану вартість на загальну суму 8 377 184,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 2 094 296,00 грн.

Судом встановлено, що основним видом господарської діяльності позивача є 01.11 (вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур насіння олійних культур).

Щодо податкового повідомлення рішення № від 27.08.2021 на суму 32598,56 грн суд зазначає наступне.

Так, перевіркою встановлене порушення п. 292-1.1 п.292-1.2 ст. 292-1, п.п.293.9.1, п.293.9 ст.293 ПК України в частині невірного визначення нормативної грошової оцінки 1 га сільськогосподарських угідь (ріллі) з рахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 1 січня базового податкового року без урахування нормативної грошової оцінки 1 га ріллі на території Володимирської та Михайлівської сільських рад та неправильного визначення бази оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників, в результаті чого занижений єдиний податок на суму 26 082,74 грн, в т.ч. за 2017 р. на суму 12 989,34 грн, за 2018 р. на суму 13 052,54 грн, за 2019 р. на суму 21,38 грн та за 2020р. на суму 19,48 грн.

Судом встановлено, що для розрахунку нормативної грошової оцінки землі для нарахування єдиного податку 4 групи на 2018 року з врахуванням листа Держгеокадастру від 11.01.2018 підприємство застосувало коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2017 року 1.

Відповідач зазначив, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення за 2017 та 2018 роки визначений в розмірі 1.

Проте, відповідач не врахував розрахунок позивачем нормативної грошової оцінки землі із застосуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки за 2017 та 2018 роки 1, прийняв рішення про винесення податкове повідомлення рішення № від 27.08.2021 на суму 32 598,56 грн, не наводячи обґрунтування прийняття такого податкового повідомлення рішення.

Отже, суд доходить висновку про протиправність вказаного податкового повідомлення рішення.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 17.08.2021, яким збільшена сума грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з додатку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн та податкового повідомлення рішення № від 17.08.2021, яким збільшена сума грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на суму 1 802,90 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України встановлено, що «52-1. …Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню».

Як слідує з акту перевірки, перевіркою охоплювався період з 2017 року по 2020 рік.

Відповідно статті 125-1 ПК України встановлено, що «125-1.1. Ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

125-1.2. Ті самі дії, вчинені умисно, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету».

Однак, як слідує з акту перевірки, відповідачем не підтверджені факти ненарахування, неутримання, несплата чи нарахування, а також несплата чи сплата в не повному обсязі позивачем податків, а також перевіркою встановлена відсутність податкового боргу зі сплати військового збору.

Отже, суд доходить висновку про протиправність вказаних податкових повідомлень рішень.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 17.08.2021, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 1 020,00 грн.

Судом встановлено, що вказане податкове повідомлення-рішення є похідним зазначених вище та підставою для його прийняття слугували доводи контролюючого органу з приводу зарахування платежів позивача з ПДФО в рахунок непогашеного податкового боргу.

Статтею 119 ПК України передбачено, що «119.1. Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень».

Судом не встановлено, що у цій справі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, отже, суд доходить висновку про протиправність вказаного податкового повідомлення рішення.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 27.08.2021, яким встановлене не складання податкової накладної та не реєстрування в ЄРПН на суму 22731,30 грн, суд зазначає, що за правилами статті ст.102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган не має право самостійно визначати грошові зобов`язання після закінчення 1095 дня, що настав за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, що і відбулось у розглянутому випадку, а саме було визначено у третьому кварталі 2021 році податкове зобов`язання за 2017 рік. Однак, відповідно розрахунку штрафних санкцій відповідачем безпідставно враховані 15 місяців, при тому, що зазначено період фінансово - господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено порушення жовтень 2018 року, проте, згідно з розрахунком штрафних санкцій розрахунковий період та сума нарахування вказані за 15 місяців.

Отже, суд доходить висновку про протиправність вказаного податкового повідомлення рішення.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 27.08.2021, яким завищена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у грудні 2020 року на суму 159 535,00 грн та завищена сума від`ємного значення, що зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у січні 2019 року на суму 614 765,00 грн та податкового повідомлення рішення № від 27.08.2021, чим встановлене заниження податку на додану вартість на загальну суму 8 377 184 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 2 094 296 грн, суд зазначає наступне.

У пункті 65 рішення Європейського суду з прав людини "Булвес АД" проти Болгарії" від 22.01.2009, заява № 3991/03, зазначено, що загальні інтереси спільноти полягають у підтриманні фінансової стабільності системи оподаткування ПДВ разом із її сукупністю нормам щодо нарахування ПДВ до сплати, податкових пільг, податкового кредиту та відшкодування ПДВ. Основними елементами підтримання такої стабільності слід визнати повне і своєчасне виконання усіма платниками ПДВ своїх зобов`язань щодо декларування та сплати ПДВ та, в кінцевому результаті, запобігання будь-яких видів шахрайських зловживань у вказаній системі. Щодо цього Суд визнає, що необхідно покладати край спробам зловживання у сфері оподаткування і що з метою попередження таких зловживань може бути розумним передбачати у національному законодавстві вимоги особливої обачливості для платників ПДВ.

На переконання суду, у разі нехтування платником податків своїм обов`язком щодо ретельної перевірки наданих йому від продавця (виконавця робіт, надання послуг) первинних документів, останній не може претендувати на формування податкового кредиту та витрат за таких обставин.

Отже, наведене у своїй сукупності не дає підстав вважати, що надані позивачем документи бухгалтерського обліку відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх змісту та оформлення, що унеможливлює, з огляду на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», розцінювати їх як належні та достатні докази для користування позивачем податковим кредитом на законних підставах.

У розумінні пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Податкові наслідки господарських є дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановлення зв`язку складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий наведеної правової норми).

При цьому, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат, а сум податку на додану вартість, сплачених в ціні цих товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту, є факт реальності придбання таких товарів (робіт, послуг), для чого відповідні витрати платника податків мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це не є підставою для відображення такої операції в бухгалтерському та податковому обліку.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України.

Так, згідно з п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань на підставі первинних документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» № 996-ХІУ від 16.07.1999р. (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частити першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту та витрат за такими операціями, незважаючи на наявність у нього податкових накладних та складених первинних бухгалтерських документів, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також і доказів сплати продавцю товарів, робіт (послуг) грошових коштів.

Отже, відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст.44 ПК України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платника податку учасників відповідної операції.

Аналізуючи наведені вище норми, можна дійти висновку, що господарські операції для цілей визначення податку на прибуток та податкового кредиту, формування від`ємного значення мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку, в той же час, відсутність реально вчиненої господарської операції, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів, не дозволяє формувати витрати та податковий кредит, від`ємне значення, а, відповідно, і податок на прибуток.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру (мети).

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не обмежується встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу, у тому числі і досліджує також фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевіряє дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановлює зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарських операцій та господарської діяльності.

Також на підтвердження реальності господарських операцій адміністративний суд повинен з`ясувати реальність кожної господарської операції, дійсний економічний зміст по кожній господарських операції в розрізі кожного контрагента окремо, дослідити можливість їх здійснення з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, транспортних засобів, відсутність або незначну кількість трудових ресурсів для проведення певних господарських операцій, встановити обставини щодо виконання договорів поставки, наданих послуг (виконаних робіт), наявність у контрагентів умов для здійснення господарської діяльності на момент укладення і вчинення спірних правочинів.

Аналогічна правова позиція узгоджується такою із позицією Верховного Суду, викладена у постанові від 09.12.2019 у справі №804/729/17, а також і у постанові від 09.02.2023 у справі №160/12019/21.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, фінансового результату до оподаткування та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Безумовно, адміністративний суд має займати активну позицію при вирішенні спору, і у цій справі суд вчинив всіх можливих заходів щодо дослідження всіх наявних у справі доказів, проте як позивач, так і відповідач під час нового розгляду справи не навели жодного нового аргументу, не уточнили свою позицію з огляду на подані позивачем нові докази та пояснення.

Суд зазначає, що до доказів і доказування в адміністративних справах застосовуються принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі та презумпція «винуватості» суб`єкта владних повноважень.

При розгляді справи суд надав можливість учасникам процесу в рівній мірі подати докази, що не були подані раніше, надати додаткові пояснення, ретельно вивчав письмові докази за участі представників сторін.

Суд першої інстанції дослідив первинні документи, надані позивачем при новому розгляді справи щодо фінансово-господарських взаємовідносини:

з ТОВ «ТРАНЗИТСЕРВІС» (, основний КВЕД 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення) на придбання добрива Агрістарт Форс в кількості 14,3 т. за договором № 159/018 від 26.09.2018, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені;

з ТОВ «НАІРІЯ» (, основний КВЕД 27.90 Виробництво іншого електричного устатковання) щодо поставки Аміачної селітри за договором № 211/018 від 18.12.2018, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені;

з ТОВ «АВЕРСТОН ЛТД» (, основний КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля) щодо поставки добриво азотно - форно - калійне комплексне за договором № 116/019 від 16.07.2019, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені, У товарно-транспортній накладній адреса навантаження Київська область, м. Бровари, вул. Ігорєва, буд. 12;

з ТОВ «МІКСТОРА» (, основний КВЕД 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів) щодо поставки добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного та Агрістат Форс за договором №121/0191 від 25.07.2019, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені;

з ТОВ «ДЕЛЬМАРБУД» (, основний КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням) щодо поставки добрива Агрістат Форс за договором №119/019 від 18.07.2019, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені;

з ТОВ «САНДАРЕС» (, основний КВЕД 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів) щодо поставки добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного за договором № 162/019 від 24.09.2019, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки EXW Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34 В;

з ТОВ «АЗОВІНТЕГРАЛ» (, основний КВЕД 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів) щодо поставки мінерального добрива КАС-32 та аміачної селітри за договором від 12.12.2019 № 211/019, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки відповідно до специфікацій - EXW склад постачальника Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 9. У товарно-транспортній накладній адреса навантаження Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34 В;

з ТОВ «ТАІСТАС» (, основний КВЕД 27.90 Виробництво іншого електричного устатковання) щодо поставки аміачної селітри за договором № 21/018 від 19.12.2018, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені;

з ТОВ «КАРІУС» (, основний КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля) щодо поставки аміачної селітри за договорами № 176/018 від 22.10.2018 та № 177/018 від 24.10.2018, зі змісту яких не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені, пункт навантаження м. Київ;

з ТОВ «МАРІАНО» (, основний КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля) щодо поставки добрива Агрістат Форс за договором № 174/018 від 18.10.2018, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені, пункт навантаження м. Київ;

з ТОВ СП «ВІЛІНС ГРУП» (, основний КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля) щодо поставки добрива нітроаммофоска NPK 16:16:16 за договором № 120-017 від 12.09.2017, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені, пункт навантаження м. Київ;

з ТОВ «АЛТОР ТРЕЙД» (, основний КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля) щодо поставки добрива нітроаммофоска NPK 16:16:16 за договором № 51/018 від 25.04.2018, зі змісту якого не вбачається виробник добрива, його якісні характеристики, строки придатності тощо. Умови поставки договором не визначені, пункт навантаження м. Київ;

з ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ «ТРИВКО» (, основний КВЕД 20.15 Виробництво добрив і азотних сполук) щодо поставки добрива «добавка органічна технічні умови ТУ У 20.1-2:2017» за договором № 1611-2 від 16.11.2020, умови поставки DDP та EXW.

У всіх наданих позивачем товарно-транспортних накладних із вказаними постачальниками (крім ТОВ «Каріус» - м. Київ та ТОВ «АВЕРСТОН ЛТД» - м. Бровари) пунктом навантаження є Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34 В.

Пояснення, чому 11 постачальників мають одну адресу навантаження, позивачем не надано.

Постачальники при цьому розташовані в різних областях України (Дніпропетровська, Донецька, Кіровоградська тощо).

Надані позивачем сертифікати якості не можливо співставити із жодним вказаним вище постачальником та поставленим ним товаром.

Суд зазначає, що придбання добрив для здійснення сільськогосподарської діяльності за відсутності узгоджених договором якісних характеристик, письмово зафіксованих відомостей про виробника та строки придатності не відповідають критеріям розумності та не слугують доказом реальності господарських операцій.

Зазначені контрагенти не є виробниками добрив або офіційними імпортерами добрив, відомості про це відсутні у договорах поставки, проте, від якості добрив напряму залежить економічний результат господарської діяльності позивача, основним економічним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Суд критично ставиться до того, що позивач - сільгоспвиробник придбавав добрива невідомого походження, невідомих характеристик, переслідуючи при цьому розумну економічну мету.

За наданими позивачем документами вбачається, що транспортування товару здійснювалось орендованим позивачем транспортом на підтвердження чого позивач надав до матеріалів справи містять відповідні договори та ТТН. Оплата за придбаний товар здійснено у безготівковій формі, а самі ТМЦ оприбутковані та відображені по рахунку 631. Означені вище ТМЦ, як вказує позивач, були використані підприємством у господарській діяльності перед посівом під урожай.

Щодо орендованих позивачем транспортних засобів суд зазначає, що до всіх договорів суборенди транспортних засобів не додано документів, які б підтверджували право власності на транспортні засоби, а також не надано безпосередньо договори оренди транспортних засобів, самі договори суборенди не містять посилань на договори оренди та правовстановлювальні документи на предмет оренди.

Згідно зі статтею 774 ЦК України для укладання договору суборенди потрібна письмова згода орендодавця (якщо інше не передбачено договором оренди), а строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. Проте, надані позивачем договори суборенди транспортних засобів не містять посилань на договори оренди, що є первинним у таких господарських операціях та мають визначати правомочності орендодавця.

Суду також не надано акти наданих послуг суборенди та оренди транспортних засобів з екіпажом та без.

Суду не були надані карти полів, відповідні статистичні звіти про посіви (4-сг, 37-сг тощо), докази придбання та внесення насіннєвого матеріалу, розрахунку кількості внесених добрив, гербіцидів тощо під відповідну культуру на відповідних площах засівання.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази загибелі посівів, які б містили достовірну та об`єктивну інформацію про загиблу культуру, площі, на якій загинули посіви, причини загибелі, висновки щодо подальшої долі тощо.

Позивачем не надано доказів дискування озимого ріпаку у травні 2019 року та квітні 2020 року та засіювання яровими культурами земельних ділянок площею 318,62 га та 417,05 га, як і не надано належних доказів засіювання озимого ріпаку на вказаних ділянках.

Суд зазначає, що Верховним Судом у постанові від 29.03.2023 по справі № 140/3991/22 було зроблено висновок, що «…контролюючий орган вийшов за межі своїх повноважень, оскільки до компетенції податкових органів не входить встановлення тих чи інших норм використання посівного матеріалу, внесення добрив тощо при вирощуванні сільськогосподарських культур…», проте позивач на підтвердження своїх позовних вимог не надав доказів реальності внесення добрив, наприклад, що під час внесення добрив було враховано культуру та особливості її зростання і розвитку, погодні умови які склались в зоні вирощування, якості ґрунту, задіяної сівозміни, використання наявної в господарстві техніки та величини планового (очікуваного) урожаю тощо.

З огляду на відомості контролюючого органу про те, що контрагентами не здійснювалося придбання та виготовлення товару, який був проданий позивачу, з огляду на специфіку товару (добрива), суд не погоджується із доводами позивача щодо реальності правочинів з придбання добрив.

Судом надано оцінку доказам, які позивач подав на підтвердження своєї позиції, та зауважує, що надані дорожні листки трактора або не містять жодних ознак, за якими можливо ідентифікувати поле, де було проведено внесення добрив, або стосуються посіву сільськогосподарських культур, відсутня ідентифікація добрив, що були внесені тощо.

Суд не заперечує, що позивачем дійсно здійснювалася діяльність з вирощування сільськогосподарських культур, проте доказів використання добрив, придбаних у спірних контрагентів, суду не надано.

Суд зазначає, що товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товару і набуття права власності на нього, оскільки не показує відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а лише містить інформацію про господарську операцію перевезення.

Також суд погоджується із тим, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Тому невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків. Ця правова позиція відповідає правовим висновкам Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що контрагентами позивача було дійсно виконано поставку товару (добрив), контрагенти мали можливість поставити такий товар позивачеві, а позивач у подальшому використав зазначені добрива у господарській діяльності.

За сукупністю наданих позивачем доказів суд не може дійти висновку обгрунтованості позовних вимог.

Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправними вказаних податкових повідомлень рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З огляду на те, що позовні вимоги були задоволені частково, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 11 350,00 грн, підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань пропорційно задоволеним вимогам.

Головуюча суддя у період з 27.05.2025 по 13.06.2025 перебувала у відпустці, тому повне рішення складено в перший робочий день судді 16.06.2025.

Керуючись ст. 132, 134, 143, 241-246, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогоподарське підприємство «КОЛОР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області:

- податкове повідомлення - рішення № від 27.08.2021;

- податкове повідомлення - рішення № від 27.08.2021;

- податкове повідомлення - рішення № від 17.08.2021;

- податкове повідомлення - рішення № від 17.08.2021;

- податкове повідомлення - рішення № від 17.08.2021.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогоподарське підприємство «Колор» (53820, Дніпропетровська область, Апостолівський район, с. Михайлівка, вул. Центральна, буд. № 1А, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 350,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопрольська, 17а РНОКПП 44118658).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 червня 2025 року.

Суддя К.І. Ремез