Справа № 461/2085/25
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/2085/25 пров. № А/857/14692/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

за участю представника відповідача Лубоцького Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2025 року, прийняте суддею Романюком В.Ф. об 11 годині 04 хвилині у м. Львові, повний текст складено 08 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови про порушення митних правил,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Львівської митниці (надалі Митниця, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 14.01.2025 у справі про порушення митних правил №1638/20900/24, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ч. 2 ст. 471 МК України, закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2025 відмовлено в позові.

Суд виходив з того, що закриття провадження у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України та притягнення його за ч. 2 ст. 471 МК України, не можна кваліфікувати як «повторне» притягнення особи до відповідальності за одне і теж правопорушення, оскільки диспозиції зазначених статей описують різні за своїми ознаками правопорушення. При цьому, суд враховує, що за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України, судом закрито провадження у справі, у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а відтак позивач раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за діяння зазначені в оскаржуваній постанові.

Інших підстав для скасування оскаржуваної постанови, позивач у позовній заяві не наводить.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Верховний Суд у справі №824/1164/18-а досліджував визначення обставин, за яких особа вважається притягнутою до відповідальності вперше.

Позиція Верховного Суду полягає в тому, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності

Звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 471 МК України, віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Відтак, в даному випадку складення протоколу про порушення митних правил від 29 липня 2024 відносно ОСОБА_1 вже є етапом притягнення його до відповідальності, що унеможливлює складання щодо нього за цими ж обставинами іншого протоколу від 24 грудня 2024.

Крім того, в складеному протоколі від 24 грудня 2024 зазначені ті ж самі обставин як і в протоколі від 29 липня 2024, з врахуванням тих самих доказів, адже будь-яких інших додаткових доказів здобуто не було. За наслідками розгляду протоколи як від 29.07.2024, так і 24.12.2024 зазначену особу ( ОСОБА_1 ) митниця притягувала до одного види відповідальності, а саме адміністративної.

Крім того, звертає увагу на те, що оскаржувана постанова була прийнята у відсутність ОСОБА_1 та його представника адвоката Бориславського А.Л., адже жодних поштових повідомлень ні про складання протоколу, ні про призначення розгляду справи на 14.01.2025 ні позивачем, ні його представником отримано не було.

Навпаки, 04 грудня 2024 адвокатом Бориславським А.Л., на Львівську митницю була подана заява про повернення товару ОСОБА_1 для вивезення товару за межі митної території України, яка була погоджена всіма структурними підрозділами Митниці 17.12.2024. І при цьому не було жодних повідомлень про складання протоколу щодо нього.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Львівської митниці від 14.01.2025 у справі про порушення митних правил №1638/20900/24 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості товарів, що складає 462507 грн 03 коп.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 29.07.2024 близько 09 год. 32 хв. в зону митного контролю в напрямку «в`їзд в Україну», смугою руху «червоний коридор» пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці заїхав транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів які є обов`язковими для письмового декларування або товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України. Громадянин ОСОБА_1 , який слідував як водій у вказаному транспортному засобі, подав до митного контролю власноручно заповнену митну декларацію, в якій заявив про наявність в нього товарів, а саме: старлінки - 35 шт., зарядні станції - 20 шт, мобільні телефони - 50 шт. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем №3924», під час проведення митного огляду, в багажному відділені транспортного засобу, окрім задекларованих товарів, під особистими речами та задекларованими товарами, було виявлено три сумки та один термопакет для продуктів, заклеєні скотчем, після відкриття яких було виявлено приховані від митного контролю товари, а саме: смартфони Iphone в асортименті т.м. «Apple» без ознак використання в кількості 27 шт. та планшети Ipad Air 11-inch (M2) Wi Fi + Cellular 128 GB т.м. «Apple» без ознак використання - 8 шт.

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил від 29.07.2024 № 0968/20900/24 за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Відповідно до висновку СЛЕД Держмитслужби від 13.08.2024 № -0246 загальна ринкова вартість товарів, зазначених у постанові про призначення експертизи від 05.08.2024 в справі про порушення митних правил №0968/20900/24, станом на 29.07.2024, становить 1 541 690,10 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08.11.2024 постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2024 про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ч.1 ст. 483 МК України залишено без змін, а апеляційну скаргу представника Львівської митниці без задоволення.

Частиною 2 ст. 471 Митного кодексу України, передбачено відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами.

Згідно примітки до ст. 471 МК України недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України.

Відповідно до частини 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 318 МК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 366 МК України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Частинами 1 та 4 статті 374 Митного кодексу України визначено, що товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10 000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг. Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Відповідно до ч. 8 ст. 374 Митного кодексу України визначено, що товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 10000 євро, що пересилаються (переміщуються) на митну територію України в міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, а також товари (крім підакцизних), незалежно від їх фактурної вартості, що переміщуються на митну територію України у вантажних відправленнях, підлягають декларуванню та митному оформленню з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також дозволів (ліцензій), сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності у випадках, установлених законодавством України для суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, та оподатковуються ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

З метою з`ясування обставин ввезення на митну територію України вказаних товарів та прийняття участі у складанні протоколу про порушення митних правил Львівською митницею листом від 13.11.2024 № 20-03/20-02/10/30867 ОСОБА_1 , викликано до Митниці. Листом від 04.12.2024 № 20-03/20-02/10/33033 ОСОБА_1 повторно викликано до Львівської митниці однак у визначений час ОСОБА_1 не з`явився.

Враховуючи наведене, посадовою особою Митниці у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил від 24.12.2024 №1638/20900/24 у відсутності останнього. Листом Митниці від 25.12.2024 № 20/20-02/10/35059 зазначений протокол скеровано в адресу ОСОБА_1 , що зазначена ним у власноруч наданих поясненнях, а саме: АДРЕСА_1 . У скерованому зазначеним листом протоколі серед іншого також зазначено, що розгляд порушеної у відношенні ОСОБА_1 справи відбудеться 14.01.2025 о 09 год. 30 хв., за адресою: вулиця Городоцька 369, м. Львів, Львівська митниця. Однак у визначений час ОСОБА_1 не з`явився.

З приводу покликання апелянта на те, що оскаржувана постанова була прийнята у відсутність ОСОБА_1 та його представника адвоката Бориславського А.Л., колегія суддів зазначає, що закладаючи позов, ОСОБА_1 не покликався на зазначені обставини. Разом з тим, із матеріалів справи (а.с.139 147) вбачається, що виклики щодо складання протоколу та винесення постанови були надіслані позивачу із повідомленням про вручення.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що оскаржуваною постановою встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянами через митний кордон України.

Апелянт також покликається на те, що складання протоколу про порушення митних правил у його відношенні за ч. 2 ст. 471 МК України є протиправним, оскільки таке суперечить нормам ст. 61 Конституції України.

Вказане позивач мотивує тим, що його повторно притягнуто до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 у справі №260/511/Верховний Суд дійшов висновків про таке.

Стаття 61 Конституції України передбачає заборону притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення більше одного разу.

Варто зазначити, що перше притягнення особи до відповідальності не може визнаватись незаконним з підстав, передбачених статтею 61 Конституції України, у разі повторного притягнення тієї ж особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке відбулось за часом пізніше.

Відтак, ключовим питанням, яке підлягає розв`язанню при вирішенні цієї справи є визначення обставин, за яких особа вважається притягнутою до відповідальності вперше.

При цьому, слід зазначити, що Конституційний Суд України у Рішенні від 27.10.1999 №9-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканність) зазначив, що поняття «притягнення до кримінальної відповідальності» не тотожне поняттю «кримінальна відповідальність», як і поняття «притягнення до юридичної відповідальності» не ідентичне поняттю «юридична відповідальність».

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності тощо. Водночас статтею 268 КУпАП регламентовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, за змістом наведених правових норм КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП.

Подібний висновок щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 у справі № 824/1164/18-а, від 22 лютого 2022 у справі №260/511/19, від 18 травня 2022 у справі № 813/4354/17 та від 01 червня 2022 у справі № 440/698/20, від 27 липня 2022 у справі №1340/5822/18.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2018 у справі № 493/1096/15 зазначив, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

У справі «Іванов проти України» від 07 грудня 2006 Європейський суд з прав людини зазначив, навіть якщо адміністративні і кримінальні провадження відносяться до дій одного й того ж дня, вони стосуються різних подій, а саме нецензурних висловлювань і спричинення тілесних ушкоджень. Таким чином, визнав скаргу явно необґрунтованою та заперечив порушення статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також у справі «Курдов і Іванов проти Болгарії» від 31 травня 2011 Європейський суд з прав людини встановив відсутність порушення статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У цій справі було зазначено, зокрема, що адміністративне провадження, яке закінчилося штрафом, не відповідало критеріям для того, щоб бути класифікованим як кримінальне обвинувачення. Відповідно, відкриття кримінального провадження проти того ж заявника після призначення цього штрафу не порушило принцип «non bis in idem».

Покликання апелянта на постанову Верховного Суду від 27.05.2021 №824/1164/18-а не заслуговує на увагу суду, оскільки у зазначеній справі колегія суддів дійшла висновку, що диспозиції норм за якими у даній справі особа притягнута до відповідальності є ідентичні. Саме ця обставина привела колегію суддів до висновку, що особа двічі притягнута до відповідальності за те саме правопорушення.

Разом з тим, справи про порушення ОСОБА_1 митних правил були заведені за різними статтями Митного кодексу України та такі мають різні склади порушень митних правил.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у справі «Сергій Золотухін проти росії» Велика палата ЄСПЛ виснувала, що, по-перше, для відповіді на питання про те, чи були правопорушення, за які заявника було притягнуто до відповідальності, одними й тими самими (idem), вирішальне значення має не правова кваліфікація за національним правом, а відповідні факти, а по-друге, дія ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції поширюється не тільки на право не бути покараним двічі, але й на право не піддаватися двічі переслідуванню та не притягатися двічі до суду.

Розглядаючи справу «А та Б проти Норвегії», Велика палата ЄСПЛ уточнила, що принцип non bis in idem не буде порушений, якщо два провадження (наприклад, адміністративне і кримінальне, податкове і кримінальне тощо) утворюють єдине ціле, а не дублюються (для цього вони повинні бути «досить тісно пов`язані за суттю та в часі).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції доцільно звернув увагу на те, що справа, у якій позивача притягнуто до адміністративної відповідальності заведена внаслідок встановлення судами відсутності складу адміністративного правопорушення у «першій справі», а саме відсутність ознаки «приховування товару». Так, перший протокол про порушення митних правил складено за ч. 1 ст. 483 МК України. Зазначена справа закрита Галицьким районним судом м. Львова у зв`язку з відсутністю у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення за даною статтею, а саме приховування від митного контролю товарів з використанням інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів (ч. 1 ст. 483 МК України).

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що закриття провадження у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України та притягнення його за ч. 2 ст. 471 МК України, не можна кваліфікувати як «повторне» притягнення особи до відповідальності за одне і теж правопорушення, оскільки диспозиції зазначених статей описують різні за своїми ознаками правопорушення.

Крім цього, за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України, судом закрито провадження у справі, у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а відтак позивач раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за діяння зазначені в оскаржуваній постанові.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2025 року у справі №461/2085/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 12.06.2025.