Справа № 420/32289/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32289/24

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М. Дата і місце ухвалення: 14.01.2025р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати постанови Державної служби України з безпеки на транспорті:

- №ПШ062372 від 02.09.2024 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51000,00 грн.;

- №ПШ062373 від 02.09.2024 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час перевірки транспортного засобу відповідачем не правильно проведено документальний габаритно-ваговий контроль, що призвело до не вірно визначеної маси транспортного засобу та не враховано тієї обставини, що у водія була наявна видаткова накладна б/н від 12.07.2024 року, що свідчить про протиправність вказаних постанов.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 14.01.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

В своїй скарзі апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не є підприємцем і не здійснює господарську діяльність, а отже, він не є суб`єктом господарювання може притягуватися відповідачем до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.164 КУпАП «Порушення порядку провадження господарської діяльності», тобто за здійснення господарської діяльності без дозвільних документів.

Крім того, апелянт вказує на те, що діючим законодавством передбачено, що під час перевірки водій може надати окрім товарно-транспортної накладної інший визначений законодавством документ на вантаж. І такий документ надавався водієм ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами перевірки. А саме водій надав видаткову накладну №б/н від 12.07.2024р., в якій зазначено марка та номер транспортного засобу, а також вага піску 25520 кг.

Апелянт також посилається на те, що відповідач взагалі не повідомляв позивача про розгляд щодо нього справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 02.09.2024 р., що очевидно є порушенням відповідачем його прав на участь у розгляді справи та зумовлює скасування постанови.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 27.07.2024 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку від 19.07.2024 № 000030 на а/д С-160514, на автомобільній дорозі місцевого значення між с. Мирне та с. Широка Балка Одеської області, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

За результатами рейдової перевірки працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті було оформлено Акт №АР058339 від 27.07.2024 р..

02.09.2024р. в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті Романенко В. за результатами розгляду Акту № АР058339 від 27.07.2024р. винесено дві постанови:

- №ПШ062372 про застосування до ФОП ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51000,00 грн. на підставі абз.17 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу (далі Постанова №062372);

- №ПШ062373 про застосування до ФОП ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. на підставі абз.3 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону (далі Постанова №062373).

Під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме: під час проведення Документального габаритновагового контролю, встановлено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: здійснення перевезення вантажу згідно накладної від 27.07.2024 з перевищенням вагових норм, так, фактична загальна маса транспортного засобу разом з вантажем склала 38,2 тон (25,2 тон вага вантажу згідно накладної та 13 тон власна маса тягача з причепом згідно свідоцтв про реєстрацію ТЗ, наданих водієм) при нормативно допустимих для доріг місцевого значення 24 тон, відсоток перевищення склав 59,25%.

Листом від 12.08.2024р. позивачу направлене повідомлення про розгляд справи на 02.09.2024 (з 10:00 години до 11:00 годин), однак відповідачу повернулась поштовий конверт із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що перевезення юридичною особою будь-якого вантажу, в тому числі для власних потреб підприємства, не звільняє перевізника від обов`язку забезпечувати водія ТТН, а водія цього транспортного засобу від необхідності мати при собі та передавати для перевірки оформлений належним чином вказаний документ уповноваженим на те посадовим особам контролюючому органу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до наданих на момент перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу повна маса транспортного засобу з вантажем становила 38,2 тон. (25,2 тон вага вантажу згідно накладної та 13 тон власна маса тягача з причепом, згідно свідоцтв про реєстрацію ТЗ, наданих водієм), що є перевищенням встановлених законодавством вагових норм.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Щодо перевищення водієм встановлених законодавством вагових норм, судова колегія зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. за №2862-IV (надалі - Закон №2862-IV) встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному КМУ.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою КМУ від 18.01.2001р. за №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 визначено граничні вагові та осьові навантаження транспортних засобів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. за №30 з метою забезпечення безпеки руху великовагових та великогабаритних транспортних засобів затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (надалі - Правила №30).

Так, приписами п. 3 Правил №30 визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Положеннями п.4 Правил № 30 встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Аналізуючи вказане, судова колегія зазначає, що перевищення вагових параметрів транспортного засобу порівняно з визначеними у п.22.5 Правил дорожнього руху дозволяється не більше ніж на 2%.

Отже, законодавцем передбачено критичну похибку у розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватись.

Як вбачається із з матеріалів справи, під час проведення габаритно-вагового контролю, встановлено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме здійснення перевезення вантажу згідно накладної від 27.07.2024 року з перевищенням вагових норм, так фактична загальна маса транспортного засобу разом з вантажем склала 38,2 тон (25,2 тон вага вантажу згідно накладної та 13 тон власна маса тягача з причепом згідно свідоцтв про реєстрацію ТЗ, наданих водієм) при нормативно допустимих для доріг місцевого значення 24 тон, відсоток перевищення склав 59,25%.

Отже, в ході проведення габаритно-вагового контролю встановлено перевищення нормативно допустимого навантаження на 59,25% від нормативу.

Щодо тверджень апелянта щодо визначення належного доказу для визначення маси вантажу, судова колегія зазначає.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затверджено Постановою КМУ від 27.06.2007 року №879 (далі Порядок №879).

Відповідно до п.16 Порядку габаритно-ваговий контроль включає попередній та/або точний.

Згідно з пп.5-1 та 11 п.2 вказаного Порядку документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що водієм перевозився вантаж за відсутності товарно-транспортної накладної, зазначений факт не заперечувався водієм транспортного засобу, та сторонами по справі, жодних заперечень або додаткових пояснень до акту проведення перевірки водієм транспортного засобу надано не було. В той же час, відомості про вагу вантажу були вказані в накладній на відпуск товару.

Відповідно до положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу вищезазначеного вбачається, що як в Порядку №879, так і законі відсутня конкретна вимога щодо використання відомостей про вантаж саме з ТТН.

Тобто документальний габаритно-ваговий контроль здійснено шляхом додавання маси вантажу 25.2 тон та власної маси ТЗ, вказаної в реєстраційних документах (13 тон), без використання зважувального обладнання.

Відтак, судова колегія вважає, що матеріалами справи підтверджено перевищення позивачем габаритно-вагових норм, що є складом правопорушення, за який абз.17 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачена відповідальність у вигляді штрафу, а отже, оскаржувана постанова №ПШ062372 про застосування до ФОП ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51000,00 грн. винесена правомірно.

Колегія суддів вважає також безпідставними посилання позивача на те, що на дорозі не встановлено дорожнього знаку, який забороняє рух транспортних засобів із перевищенням 24т., адже така обставина не змінює значення дороги (загального користування місцевого значення).

Не обізнаність водія про його рух дорогою загального користування місцевого значення є суб`єктивною обставиною та може слугувати підставою для звільнення від відповідальності за перевезення вантажу такою дорогою з перевищенням допустимих вагових параметрів.

Що стосується постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ062373 від 02.09.2024 року, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000 грн. за перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, а саме товарно-транспортної накладної, судова колегія зазначає.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).

За приписами частин 7, 14, 17, 18, 19, 21 статті 6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, окрім іншого, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (надалі Порядок №1567 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (п.2 Порядку №1567).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (абз.1 п.4 Порядку №1567).

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка (п.12 Порядку №1567).

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (п.14 Порядку №1567).

За приписами п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтею 48 Закону №2344-IIIдокументів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ст.48 Закону №2344-IIІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 1 Закону №2344-IIІ містить визначення основних термінів.

Так, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, положеннями статті 48 Закону №2344-III визначено перелік документів, які повинні мати автомобільні перевізники та водії для здійснення внутрішніх перевезень, одним із яких є товарно-транспортна накладна, яку законодавець визначив як єдиний документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Колегія суддів зазначає, що відсутність такого документа під час перевірки уповноваженим органом є підставою для притягнення перевізника до відповідальності, установленої абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III. Виключенням з цього правила є лише випадки, якщо перевезення здійснюється фізичною особою за рахунок власних коштів та для власних потреб.

Отже, законодавець окреслив межі, за яких настає відповідальність, установлена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III. Тому, саме у випадку відсутності товарно-транспортної накладної у паперовій та/або електронній формі або її обов`язкових реквізитів, для перевізника настають наслідки, передбачені цією нормою, у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу. Водночас, зміст та форма товарно-транспортної накладної повинні відповідати вимогам, установленим Законом №2344-III та Правилами перевезень вантажів, і дотримання цих умов є обов`язком перевізника, невиконання якого є підставою для застосування до нього відповідних заходів реагування.

Матеріалами справи підтверджений факт здійснення вантажного перевезення водієм ОСОБА_2 на транспортному засобі, який належить ОСОБА_1 ..

Водій при здійсненні перевірки надав накладну на відпуск товару, видану ПП «Кайман-К».

Стосовно доводів позивача про те, що він не є підприємцем і не здійснює господарську діяльність, а отже, не є суб`єктом відповідальності за виявлене порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а тому у спірних правовідносинах позивач не має статусу автомобільного перевізника відповідно до Закону №2344-III, колегія суддів зазначає, що за приписами ст.1 вказаного закону автомобільний перевізник - це фізична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Тобто, вказаною нормою передбачено надання статусу автомобільного перевізника як для осіб, що здійснюють договірні перевезення, так і для осіб, які здійснюють перевезення для власних потреб.

Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що перевезення на комерційній основі означає надання послуг, а перевезення за власний кошт - перевезення для власних потреб. При цьому, визначення особи перевізником не залежить від обраного та зареєстрованого ним КВЕД. Тобто, дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб - автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення.

Отже, твердження позивача про те, що він не є автомобільним перевізником в розумінні Закону №2344-III є помилковим.

Колегія суддів зазначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.8, ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Такі повноваження адміністративного суду перш за все покликані на виконання основних засад адміністративного судочинства та пов`язані з неможливістю або ускладненням для позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, надати суду докази.

Проте, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви (ч.1 ст.77, ч.2 ст.79 КАС України).

При цьому, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (ч.5 ст.77 КАС України).

Отже, покликаючись на обставини, які, на думку позивача, доводять його невинуватість у вчиненні порушення законодавства про автомобільний транспорт, позивач на підтвердження цих обставин не надав жодних доказів.

Навпаки, матеріалами справи підтверджений факт порушення позивачем законодавства про транспорт, відповідальність за яке передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 червня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук