Справа № 619/9421/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р.Справа № 619/9421/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Пруднікова О.В., м. Дергачі, повний текст складено 29.01.25 року по справі № 619/9421/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту - відповідач, ДС України з безпеки на транспорті), в якому просила суд:

- скасувати постанову серії АА № 00021637 від 20.08.2024 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, винесену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Василенко Дар`я Ігорівна відносно ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 650,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог послалася на протиправність оскаржуваної постанови серії АА № 00021637 від 20.08.2024 про накладення на позивача адміністративного стягнення за частиною 2 статті 132-1 КУпАП, оскільки зазначені в ній відомості про перевищення нормативних параметрів транспортного засобу не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені належними доказами по справі.

Так, відповідачем не надано жодних доказів щодо вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу позивача, перевищення встановлених законодавством вагових норм під час руху великогабаритними транспортними засобами автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів. Не обґрунтовано й відповідність розміру процентного перевищення нормативного навантаження, зазначеному у тонах розміру перевищення навантаження.

З урахуванням того, що під час здійснення фіксації адміністративного правопорушення, належний позивачу на праві власності автомобіль здійснював перевезення молока, враховуючи загальний об`єм цистерни 22360 л, щільність молока 1,03 кг/л (тобто 23030 кг молока), вагу тягача 7590 кг, повний паливний бак 709,80 кг, вагу цистерни 8240 кг, загальна сама транспортного засобу не могла перевищувати 39569,80 кг.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.01.2025 по справі № 619/9421/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом належної оцінки всім аргументам учасників справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.01.2025 по справі № 619/9421/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача та визнати протиправною і скасувати постанову Відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу серії АА № 00021637 від 20.08.2024.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та недотримання норм процесуального права, що в силу статті 317 КАС України є підставою для скасування спірного рішення.

Наполягала, що висновок суду першої інстанції про коректність вихідних даних приладу вимірювання вагових параметрів автомобілю у русі WIM74, WADA-WIM-40, CRUA-05-VVE є помилковим, оскільки згідно з свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 41 від 27.10.2023, місткість належної позивачу на праві власності цистерни складає 22360 л, що унеможливлює розміщення у ній більше 23030 кг молока (із врахуванням щільності молока 1030 г/л*22360л=23030 кг).

Відтак, із урахуванням повного паливного баку 709,80 кг, ваги тягача 7590 кг, автоцистерни 8240 кг та повне завантаження цистерни молоком 23030 кг, загальна вага транспортного засобу не могла перевищувати 39569,80 кг (709,80+7590+8240+23030), що протиправно залишено поза увагою судом першої інстанції.

Звернула увагу, що 07.08.2024 автомобіль позивача проїжджав ще два прилади вимірювання вагових параметрів автомобілю у русі, якими не було зафіксовано обставин перенавантаження транспортного засобу DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Пояснила, що кінцевий показник ваги транспортного засобу позивача є спотвореним, оскільки водій безпосередньо перед пунктом зважування вчинив непередбачуваний маневр об`їзд перешкоди на дорозі із різким гальмуванням та пониженням швидкості, що зумовило нерівномірне переміщення вантажу по осях.

Також, судом першої інстанції протиправно проігноровано той факт, що станом на 07.08.2024 (дата зважування транспортного засобу) сертифікат відповідності № UA.TR.113-0747/10F-22 приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM40 у складі автоматичного пункту вагово-габаритного контролю WAGA 2.0 був нечинним, а тому фіксація адміністративного правопорушення вищевказаним вимірювальним обладнанням автоматичного пункту не відповідала вимогам Технічному регламенту, що має наслідком неприйняття до уваги результатів зважування.

До того, позивач не може бути притягнута до відповідальності, оскільки у розумінні статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі по тексту Закон № 2344-III) не є автомобільним перевізником, а згідно із документами на перевезення вантажу (молока), перевізником є ФОП ОСОБА_2 , який і є належним суб`єктом відповідальності у даній справі.

Відповідач у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Наполягав, що у спірній постанові у повному обсязі викладена суть правопорушення та чітко зазначено про перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом позивача. Також зауважив, що закріплений в законодавстві та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи.

Переконував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про недостовірність чи протиправність сертифікату перевірки типу № UA.TR.113- 0748-21 від 29.12.2022, сертифікату відповідності № UA.TR. 113-0748/10F-22 від 13.12.2022 та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 04/4654 від 22.12.2023.

Враховуючи той факт, що предметом розгляду у даній справі є саме правомірність та обґрунтованість постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про адміністративне правопорушення серії АА № 00021637 від 20.08.2024, а не відповідність вимогам законодавства сертифікату перевірки типу № UA.TR.113-0748-21 від 29.12.2022, сертифікату відповідності №UA.TR. 113-0748/10F-22 від 13.12.2022 та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 04/4654 від 22.12.2023, вважав відсутніми підстави для врахування подібних доводів позивача в контексті даної справи.

Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені заздалегідь та належним чином шляхом публікації оголошення про виклик у судове засідання на офіційному веб-порталі "Судова влада" та надсилання повісток в системі "Електронний суд".

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, та транспортного засобу MAGYAR, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який є спеціалізованим напівпричіпом н/пр-цистерна (а.с. 14).

Постановою у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00021637 від 20.08.2024 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн (а.с. 13).

Згідно з даною постановою про адміністративне правопорушення 7 серпня 2024 року о 15 год 02 хв за адресою Н-07, км 191+578, Сумська область, зафіксовано транспортний засіб DAF FT XF 105.410, днз НОМЕР_5 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 10,661% (1,226 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон. Зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу, а саме: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса-2 вісь; відстань між вісями 1=2: 3754 мм.; 2-3: 5619 мм.; 3-4: 1294 мм.; 4-5: 1293 мм.;- навантаження на вісь 1-7850 кг.; 2-15150 кг.; 3-7200 кг.; 4-7050 кг.; 5-6850 кг.; загальна маса 44100 кг, висота 3.526 м., ширина 2,404 м., довжина 15.158 м. В графі «Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу» зазначено навантаження на одиночну вісь з урахуванням похибки - 12726 кг.

Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП та правомірності спірної постанови, оскільки позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б свідчили про наявність обґрунтованого сумніву щодо несправності технічних засобів, за допомогою яких проводилось вимірювання навантаження в автоматичному режимі.

Судом відхилено доводи позивача про те, що Сертифікат перевірки типу за № UA.TR.113-0748/10F-22 не може бути прийнято до уваги, через втрату ним 12.12.2023 чинності, оскільки свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 04/4654 на Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM40 (у складі Автоматичного пункту ваго-габаритного контрою «WAGA 2.0») та свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 1937 на Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM40 (у складі Автоматичного пункту ваго-габаритного контрою «WAGA 2.0») були чинними.

З огляду на положення статті 14-3 КУпАП, судом зроблено висновок про те, що адміністративну відповідальність за порушення у сфері автомобільного транспорту несе саме позивач, як відповідальна особа - фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб, оскільки відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів не внесені. При цьому судом враховано, що факт належності позивачу спірного транспортного засобу та цистерни підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, а відтак, визнано неспроможними доводи позивача про те, що він не є автомобільним перевізником.

Судом відхилено дані щодо ваги транспортного засобу, які містяться у товарно-транспортній накладній, з посиалнням на те, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей. Таким чином, факт наявності товарно-транспортної накладної, на переконання суду, не виключає перевезення, одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних у первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП у зв`язку з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 автомобільними дорогами, власником якого є ОСОБА_1 .

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначено положеннями Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року

№ 3353-XII (далі Закон № 3353-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 3353-XII цей Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 41 Закону № 3353-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі ПДР).

За приписами пункту 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону № 3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з пунктом 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: б) фактичної маси: вантажні автомобілі: двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом для автомобільних доріг державного значення 40 тон, місцевого значення 24 тон; навантаження на вісь: на одинарну вісь для автомобільних доріг державного значення 11,5 тон, місцевого значення 7 тон.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.

Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.

У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.

Відповідно до частини 2 статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Виходячи зі змісту частини 11 статті 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно з частиною 3 статті 14-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

Відповідно до статті 279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:

така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У разі звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:

абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;

абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично користувалася транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі.

Положеннями статті 279-5 КУпАП встановлено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування, їх посадові (службові) особи зобов`язані надати відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи вантажовідправника.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Згідно з пунктом 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1145 від 08.10.2022, належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

З аналізу наведених норм слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП, зафіксоване в автоматичному режимі, виноситься на власника транспортного засобу або належного користувача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, а сторонами не спростовано, що транспортний засіб DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить позивачу.

Доказів внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача вказаного транспортного засобу матеріали справи не містять.

Отже, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на наявну в матеріалах справи Товарно-транспортну накладну та Договір оренди транспортного засобу, як на підставу для невизнання позивача автомобільним перевізником у спірних правовідносинах, так як вказані документи не можуть підтверджувати та спростовувати у ОСОБА_1 такого статусу.

До того ж, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 802/518/17-а.

Сам по собі Договір оренди транспортного засобу лише засвідчує намір сторін, що його уклали, щодо використання транспортного засобу. Водночас, доказів того, що такий договір був дійсно спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позивач не надав. Документів, які б підтверджували виконання умов договору (рахунки на оплату, докази орендної плати тощо) матеріали справи не містять.

Отже, адміністративна відповідальність у випадку доведення відповідачем перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 автомобільними дорогами покладається на власника такого транспортного засобу, тобто, на ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Дослідивши спірну постанову, колегією суддів встановлено, що остання містить такі відомості, як : орган та прізвище, ім`я та по батькові посадової особи органу, що виніс постанову, дату її винесення, обставини вчинення правопорушення, відомості про особу, яка притягається до відповідальності, короткий опис встановлених обставин, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та санкцію, відомості про транспортний засіб, зафіксований в момент вчинення правопорушення, технічний засіб, яким здійснено фото, а також розмір штрафу.

Також, спірна постанова містить відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет (wim.dsbt.gov.ua/r/АА00021637) де можна ознайомитися із зображенням транспортного засобу на таду спірного зважування та ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації.

Таким чином, спірна постанова формально (за реквізитами) відповідає всім встановленим вимогам до такого документа.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції № 512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою у автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Вказане свідчить, що Інструкцією № 512 затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови.

Проаналізувавши зміст додатку 1 до Інструкції № 512, яким передбачено форму постанови, колегія суддів зазначає, що остання вимагає обов`язкове зазначення уповноваженою особою наступних відомостей: дата, час, індекс та місце вчинення адміністративного правопорушення, марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, зазначеної у статті 143 КУпАП, дата народження, місце проживання (перебування), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта, опис обставин, частина статті, стаття КУпАП, за якими передбачено відповідальність, прізвище, сума штрафу.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що остання окрім обов`язкових відомостей, передбачених статтею 283 КУпАП, містить також додаткову інформацію, передбачену Інструкцією № 512, зокрема відмітку про врахування похибки, формулу розрахунку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу (кількість осей; відстань між осями, навантаження на кожну вісь, висоту та загальну масу).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність постанови серії АА № 00021637 вимогам, встановленим статтею 283 КУпАП.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що для доведення наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, визначальними є встановлення шляхом вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі факту перевищення, при цьому дотримання формальних вимог при складенні постанови не є визначальним для притягнення позивача до адміністративної відповідальності у спірних правовідносинах.

Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Приписами статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми частини 2 статті 132-1 КУпАП, для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.

Отже, саме дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що результати габаритно-вагового контролю створюють юридичні наслідки для перевізника тільки у випадку, якщо зазначений вид контролю проведений належним чином з дотриманням Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. № 1174 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 2021 р. № 623) № 897 (далі по тексту Порядок 1174), а також здійснений справними, пройшовшими періодичну повірку (метрологічну атестацію) засобами контролю.

На підтвердження порушення позивачем пункту 22.5 ПДР відповідачем до матеріалів справи надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, сертифікат відповідності, сертифікат перевірки типу, інформаційну карту габаритно-вагового контролю, фото транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком № 1174.

Згідно з пунктами 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.

Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Інформаційний файл - упорядкована сукупність відомостей про транспортний засіб, відповідальну особу, визначену статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Вимоги до засобів вимірювальної техніки визначає розроблений на основі Директиви 2014/32/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 26 лютого 2014 р. про гармонізацію законодавства держав-членів стосовно надання на ринку вимірювальних приладів Технічний регламент засобів вимірювальної техніки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. № 163 (далі Технічний регламент).

Положеннями пункту 9 зазначеного Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки передбачено, що засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (пункту 7 Порядку № 1174).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року № 1314-VII (далі - Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність»), засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

На виконання вимог частин 1, 2 статті 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Як передбачено частиною 2 статті 12 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», наукові метрологічні центри у сферах діяльності, визначених положеннями про них та нормативно-правовими актами, зокрема, проводять оцінку відповідності засобів вимірювальної техніки; проводять калібрування та повірку засобів вимірювальної техніки.

Положеннями частин 1, 2 статті 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності. Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно- правовими актами.

Приписами частин 1, 2 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Нормами пункту 2 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки встановлено, що його дія поширюється на засоби вимірювальної техніки, зазначені у додатках 3-12, а саме автоматичні зважувальні прилади.

Відповідно до пункту 114 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, виробник наносить знак відповідності і додаткове метрологічне маркування, передбачені Технічним регламентом, і під відповідальність призначеного органу, зазначеного в пункті 106 цього додатка, його ідентифікаційний номер на кожний окремий засіб вимірювальної техніки, який відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу, та застосовним вимогам Технічного регламенту.

Вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, які призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - засоби вимірювальної техніки), коли вони надаються на ринку та/або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями визначено у Технічному регламенті законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 р. № 94 (далі Регламент № 94).

В силу пункту 2 Регламенту № 94 Дія цього Технічного регламенту поширюється на засоби вимірювальної техніки, перелік яких наведено у додатку 1.

Так, зокрема, відповідно до пункту 52 додатку 1 Регламенту № 94 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь проходять процедуру оцінки відповідності - B+D, або B+F, або G.

Згідно із пунктом 1 додатку 3 до Регламенту № 94 «процедура оцінки відповідності» модуль В (перевірка типу), перевірка типу - частина процедури оцінки відповідності, згідно з якою призначений орган досліджує технічний проект засобу вимірювальної техніки, який призначений для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - засіб вимірювальної техніки), та перевіряє і підтверджує його відповідність вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (далі - Технічний регламент), які застосовуються до зазначеного засобу.

Пунктом 6 додатку 3 до Регламенту № 94 «процедура оцінки відповідності» модуль В (перевірка типу) передбачено, що у разі коли тип засобу вимірювальної техніки відповідає вимогам Технічного регламенту, призначений орган видає виробникові сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки (далі - сертифікат перевірки типу), який повинен містити найменування та адресу виробника, результати перевірки, умови (якщо такі є) його чинності та необхідні дані для ідентифікації затвердженого типу. До сертифіката перевірки типу можуть додаватися один або кілька додатків.

У розумінні пункту 28 додатку 3 до Регламенту № 94 «процедура оцінки відповідності» модуль F, відповідність типу за результатами перевірки засобів вимірювальної техніки - частина процедури оцінки відповідності, за допомогою якої виробник виконує зобов`язання, викладені у пунктах 29, 33, 38 і 39 цього додатка, та гарантує і заявляє під свою виключну відповідальність, що засоби вимірювальної техніки, які пройшли перевірку відповідно до положень пункту 30 цього додатка, відповідають типу, описаному в сертифікаті перевірки типу, і вимогам Технічного регламенту, які застосовуються до зазначених засобів.

Відповідно до пункту 36 додатку 3 до Регламенту № 94 «процедура оцінки відповідності» модуль F у разі прийняття партії усі засоби вимірювальної техніки такої партії вважаються такими, що пройшли перевірку, крім тих засобів вимірювальної техніки з вибірки, які не пройшли випробування.

Призначений орган повинен видати сертифікат відповідності щодо проведених досліджень і випробувань та нанести свій ідентифікаційний номер на кожний засіб вимірювальної техніки, який пройшов перевірку, або доручити його нанесення під свою відповідальність.

Виробник повинен зберігати сертифікати відповідності протягом 10 років після введення засобів вимірювальної техніки в обіг для подання їх органам ринкового нагляду.

З наведеного слідує, що сертифікат перевірки типу (модуль В) та сертифікат відповідності (модуль F) лише у своїй сукупності доводять відповідність засобу вимірювальної техніки вимогам Технічного регламенту.

Так, зокрема, сертифікат перевірки типу підтверджує, що обраний тип засобу вимірювальної техніки відповідає всім необхідним вимогам, а сертифікат відповідності підтверджує, що конкретний екземпляр засобу, який виготовлено, відповідає таким вимогам.

Колегією суддів зі змісту спірної постанови встановлено, що засобом вимірювальної техніки WAGA-WIM40 було зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу позивача в момент його зважування :

- кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса-2 вісь;

- відстань між вісями 1-2: 3754мм.; 2-3: 5619 мм.; 3-4: 1294 мм.; 4-5: 1293 мм.;

- навантаження на вісь 1-7850 кг.; 2-15150 кг.; 3-7200 кг.; 4-7050 кг.; 5-6850 кг.;

- загальна маса - 44100кг, висота 3.526 м., ширина 2,404 м., довжина 15.158 м.

В графі «Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу» зазначено навантаження на одиночну вісь з урахуванням похибки - 12726 кг.

З наявного в матеріалах справи сертифікату перевірки типу приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM40 (у складі Автоматичного пункту ваго-габаритного контролю WAGA 2.0) дата видачі 29.12.2021, чинний до 28.12.31, вбачається, що прилад габаритного контролю транспортних засобів WAGA-WIM40 (у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю «WAGA 2.0») відповідає застосованим вимогам Технічного регламенту.

Водночас, із наявного в матеріалах справи сертифікату відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM40 (у складі Автоматичного пункту ваго-габаритного контролю WAGA 2.0) серійний номер № CRUA-05-VVE автомобільна дорога Н-07 Київ-Суми-Юнаківка (на м. Курськ), Сумська область, км 191+578 GPS: 50.7631867, 33.40959954; 1 смуга у прямому напрямку та 1 смуга у зворотному напрямку з програмним забезпеченням CrossWIM (версія ПЗ/firmware version 1.28, d18c 700d 5005 6be2 dbb2 f3ab 3c60 66a4, функціональна контрольна сума модулю libwim за алгоритмом MD5: сума модулю wim-http-data за алгоритмом MD5: 80da cb95 cf3d e43b ad5d 291b c45f 6efo вбачається, що такий документ виданий 13.12.2022 за результатами проведених випробувань та чинний до 12.12.2023.

Отже, за встановлених у справі обставин, сертифікат відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM40 (у складі Автоматичного пункту ваго-габаритного контролю WAGA 2.0) станом на момент зважування 07.08.2024 транспортного засобу позивача - DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , втратив чинність, а відтак, фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту, яке не відповідає вимогам Регламенту № 94.

На переконання колегії суддів, обставини недійсності сертифікату відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM40 (у складі Автоматичного пункту ваго-габаритного контролю WAGA 2.0) станом на 07.08.2024 призводить до неможливості врахування судом результати спірного зважування, оскільки відповідачем не доводиться при цьому коректність визначення таким зважувальним приладом вагових показників транспортного засобу позивача - DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Іншого ж сертифікату відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM40 (у складі Автоматичного пункту ваго-габаритного контролю WAGA 2.0), який був би чинний станом на момент зважування транспортного засобу позивача - DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 (07.08.2024) відповідачем ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що нечинність сертифікату відповідності (модуль F), за наявності чинного свідоцтва про повірку (модуль В) жодним чином не впливає на кінцеві показники зважування, позаяк Регламентом № 94 чітко передбачено, що автоматичні прилади для зважування у русі та вимірювання навантажень на вісь дорожніх транспортних засобів проходять процедуру оцінки відповідності у сукупності, зокрема, B+F.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи викладене та те, що станом на момент зважування транспортного засобу позивача - DAF FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту, яке не відповідає вимогам Регламенту № 94, колегія суддів дійшла висновку, що невиконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків із проведення процедури оцінки відповідності вимірюваної техніки вимогам Регламенту № 94 не може тягнути для позивача настання негативних наслідків у вигляді накладення адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем порушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, не підтверджено належними і допустимими доказами.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових і речових доказів, висновків експертів, показань свідків.

Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесеної ним постанови та зазначених у ній вагових показників, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем на виконання обов`язку доказування правомірності спірної постанови не надано до суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення дотримано вимоги Регламенту № 94, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що недотримання контролюючим органом встановленої законодавством процедури, на яке послався апелянт знайшло підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.01.2025 по справі № 619/9421/24 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією (а.с. 12) ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 605,60 грн та сплачено судовий збір згідно з платіжною інструкцією за подання апеляційної скарги на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.01.2025 по справі № 619/9421/24 в розмірі 908,25 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись статтею 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1513,85 грн.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.01.2025 по справі № 619/9421/24 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії АА № 00021637 від 20.08.2024 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, винесену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Василенко Дар`єю Ігорівною відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 132-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у загальному розмірі 1513,85 грн (одна тисяча п`ятсот тринадцять гривень) 85 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко