Справа № 300/6434/23
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р. справа № 300/6434/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Остап?юка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення за № 25 від 17.08.2023 та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2023 ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком за № 25 від 17.08.2023 та зобов`язання перевести на пенсію за віком державного службовця та здійснити нарахування і виплату пенсії в розмірі 60 відсотків заробітної плати, зазначених в довідках Івано-Франківської районної державної адміністрації про складові заробітної плати за №89, № 90 від 04.08.2023.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків, які позивач усунула у строк встановлений судом.

09.10.2023 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Позивач заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 12.07.2023 звернулася із заявою та довідками №89, № 90 від 04.08.2023, про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак, оскаржуваним рішенням їй відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що позивачу уже була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» за № 3723-ХІІ провести перерахунок пенсії за умовами Закону України № 889-VІІІ з урахуванням довідок 89, № 90 від 04.08.2023 немає. Вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком за № 25 від 17.08.2023 протиправними, тому просить зобов`язати перевести її з 12.08.2023 на пенсію за віком державного службовця відповідно до пункту 12 розділу ХІ Закону України № 889-VІІІ та статті 37 Закону України № 3723-ХІІ та здійснити нарахування і виплату пенсії в розмірі 60 відсотків заробітної плати, зазначених в довідках Івано-Франківської районної державної адміністрації про складові заробітної плати за №89, № 90 від 04.08.2023.

Відповідачі направили суду відзиви на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими не погодилися, із посиланням на відповідні норми права та твердження. Просили в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що з 20.07.2002 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». З жовтня 2017 року її переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 12.08.2023 позивач звернулася із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Оскільки позивач отримувала пенсію по інвалідності з 20.07.2002 згідно норм Закону України №3723-ХІІ, а тому відсутні підстави вважати, що в цьому випадку йдеться про призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу» вперше.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Відповідно до записів трудової книжки позивача вона 19.07.2002 звільнена з посади начальника організаційного відділу апарату райдержадміністрації у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.

Згідно з витягом із акту огляду МСЕК до довідки серії ІФ № 115356 позивачу встановлено другу групу інвалідності повічно.

20.07.2002 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». У жовтні 2017 року її переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з протоколом пенсійної справи позивача від 26.07.2002 загальний трудовий стаж позивача становив 33 роки 3 місяці 24 дні, з них 29 років 7 місяців 20 днів державної служби.

12.08.2023 позивач звернулася із заявою та довідками Івано-Франківської районної державної адміністрації про складові заробітної плати за №89, № 90 від 04.08.2023, про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яке прийняло рішення про відмову в перерахунку пенсії за № 25 від 17.08.2023. Цим рішенням, з посиланням на норми права, відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії, оскільки, позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ провести перерахунок пенсії за умовами Закону № 889-VІІ з урахуванням цих довідок підстав немає.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом України «Про державну службу» за № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 січня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як встановив суд та не заперечується відповідачами, позивач станом на 20.07.2002 мала стаж державної служби більше 20 років, а тому позивач має право на пенсію державного службовця на підставі пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Щодо вимоги про нарахування пенсії у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Івано-Франківської районної державної адміністрації за № 89 від 04.08.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), № 90 від 04.08.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, суд зазначає наступне.

20.07.2002 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», у жовтні 2017 року її переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 12.08.2023 позивач звернулася із заявою та довідками Івано-Франківської районної державної адміністрації про складові заробітної плати за №89, № 90 від 04.08.2023, про переведення її на пенсію за віком згідно з пунктами пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, суд вважає, що в даних правовідносинах має місце призначення іншого виду пенсії, а саме за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Вказані висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18 та Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 січня 2025 року у справі №560/2123/24.

Суд звертає увагу на те, що позивач має більше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на час призначення пенсії по інвалідності 20.07.2002, не мала права на пенсію за віком, оскільки не досягла відповідного віку, встановленого Законом №1058-IV та у подальшому не працювала на державній службі до досягнення нею пенсійного віку, внаслідок чого набула права на пенсію державного службовця на підставі пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Як наслідок, розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із урахуванням довідок Івано-Франківської районної державної адміністрації за № 89 від 04.08.2023, № 90 від 04.08.2023.

За таких обставин, суд вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.08.2023 № 25 протиправним, то підлягає скасування.

Одночасно суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Вимогами пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У даній справі, органом за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням якого відмовлено позивачу переведенні на пенсію за віком, тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності щодо заяви позивача від 12.08.2023, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області.

Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08.02.2024 в справі №500/1216/23 (провадження №К/990/37966/23).

Враховуючи вищевикладене, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, частинами 2, 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести позивача з 12.08.2023 на пенсію за віком відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» за №889-VIII відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та здійснити нарахування та виплату пенсії у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках за № 89 від 04.08.2023, № 90 від 04.08.2023.

Решта доводів та заперечень учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення частково. В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області потрібно відмовити, оскільки цим органом рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком, не приймалося.

Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно частини 2 статті 134 даного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 цього ж Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату витрати, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) в розмірі 4 000 гривень згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1049925, виданого адвокатом Окуневичем Михайлом Валентиновичем, договору про надання правничої допомоги № 88/23 від 24.07.2023, акту виконаних робіт № 01-88/23 від 12.09.2023 та квитанції до прибуткового касового ордера № 88/23 від 29.07.2023 на суму 4 000 гривень.

Розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаними роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони.

Як наслідок, враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягають стягненню частина витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за № 25 від 17.08.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (індекс 65012, вулиця Канатна, будинок 83, місто Одеса, Одеська область, ) перевести ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 12.08.2023 на пенсію за віком відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» за №889-VIII, статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та здійснити нарахування та виплату пенсії у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках за № 89 від 04.08.2023, № 90 від 04.08.2023.

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (індекс 65012, вулиця Канатна, будинок 83, місто Одеса, Одеська область, ) сплачений судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (індекс 54020, вулиця Морехідна, будинок 1, місто Миколаїв, Миколаївська область, ) частину сплачених витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.