Справа № 120/5476/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

13 червня 2025 р. Справа № 120/5476/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року, що постановлена судом після відкриття провадження у справі, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з огляду на те, що позивачкою пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. Цією ж ухвалою запропоновано позивачці у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду.

21 квітня 2025 року на виконання вимог ухвали від 15 квітня 2025 року представницею позивачки подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування поданої заяви представниця позивачки зазначила, що в 2002 році ОСОБА_1 було встановлено статус особи з інвалідністю ІІ групи. В подальшому, в 2009 році позивачка досягла пенсійного віку та перейшла на пенсію за віком. Однак, враховуючи наявність інвалідності та значні ускладнення у зв`язку з хворобою, ОСОБА_1 змушена була постійно проходити лікування та реабілітацію та не мала ні часу, ні життєвих сил слідкувати за правильністю нарахування пенсійним органом соціальних виплат. Окрім того, позивачка була переконана, що працівники пенсійного органу належно та відповідно до чинного законодавства виконують свої обов`язки, нараховуючи їй пенсію відповідно до норм чинного законодавства.

Також у поданій заяві представниця позивачки зазначила, що перевірка правильності нарахування пенсійних виплат потребувала знання норм пенсійного законодавства, адже позивачка не є фахівцем в цій галузі. Для звернення до юриста з метою з`ясування зазначеного питання необхідні також були час та зусилля, яких у зв`язку з лікуванням у ОСОБА_1 було обмаль. Наведене, на думку представниці позивачки, є підставою для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом подання до суду доказів, якими б підтверджувався факт проходження лікування та реабілітації, про що зазначено у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 21 квітня 2025 року.

Копія цієї ухвали надсилалася на адресу позивача, що зазначена у позовній заяві, проте до суду повернувся поштовий конверт із зазначенням причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою (на довідці про причини повернення поштового конверту зазначено день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження - 22 травня 2025 року).

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відтак за наведених вище обставин слід дійти висновку, що позивачка отримала копію ухвали про продовження процесуальних строків 22 травня 2025 року.

Окрім того, складена секретарем судового засідання довідка підтверджує факт доставлення до електронного кабінету представника позивача копії ухвали про залишення позовної заяви без руху 28 квітня 2025 року о 20:57 год.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, представник позивача вважається таким, що також повідомлений про ухвалу про продовження процесуальних строків від 28 квітня 2025 року.

Проте ані позивач, ані його представник у встановлений судом строк не подали до суду доказів, якими б підтверджувався факт проходження лікування та реабілітації, про що зазначено у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 21 квітня 2025 року.

Надаючи правову оцінку обставинам, наведеним у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 21 квітня 2025 року, суд зважає на таке.

Підстави та порядок залишення позовної заяви без розгляду визначені статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Водночас частинами 3, 4 статті 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зі змісту наведених норм слідує, що у разі виявлення факту пропуску позивачем строку звернення до суду після відкриття провадження в адміністративній справі позивачу слід надати можливість подати заяву про поновлення строку звернення до суду та обґрунтувати причини пропуску такого строку.

Такі висновки узгоджуються з приписами частини 13 статті 171 КАС України, згідно з якими суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

При цьому частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Водночас особливості строку звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а висловила наступну правову позицію щодо строків звернення до суду:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 05 лютого 2002 року перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

11 квітня 2005 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просила перевести її на пенсію по інвалідності, враховуючи при цьому розмір пенсії за віком.

На підставі поданої заяви пенсійним органом переведено позивачку на пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за віком.

При цьому 29 квітня 2009 року позивачка досягла пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У зв`язку із наведеним, на думку представниці позивачки, при обчисленні пенсії ОСОБА_1 мав бути врахований її страховий стаж за період з 05 лютого 2002 року (з дня отримання пенсії по інвалідності) по 29 квітня 2009 року (день досягнення пенсійного віку), проте пенсійним органом такий стаж не враховано.

Таким чином, про виплату пенсії, яка є щомісячним платежем, без врахування згадуваного вище періоду позивачки та, як наслідок, виплати пенсії в меншому розмірі, ніж передбачено законом, та відповідно про порушення своїх прав позивачка повинна була дізнатися ще 29 квітня 2009 року, тобто з дня досягнення пенсійного віку.

Водночас отримання позивачкою листа відповідача від 09 листопада 2023 року у відповідь на її звернення на Урядову "Гарячу лінію" від 27 жовтня 2023 року не змінює момент, з якого позивачка повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Суд наголошує на тому, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Як на підставу для поновлення строку звернення до адміністративного суду представниця позивачки послалася на те, що перевірка правильності нарахування пенсійних виплат потребувала знання норм пенсійного законодавства, а позивачка не є фахівцем в цій галузі. При цьому представниця позивачки вказала на те, що для звернення до юриста за консультацією потребувало часу та деяких зусиль, яких у зв`язку з лікуванням у ОСОБА_1 було обмаль.

Водночас, на переконання суду, необізнаність позивачки у законодавстві та звернення до юриста за юридичною допомогою жодним чином не впливає на момент, з якого вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав та інтересів.

На окрему увагу заслуговує й той факт, що за юридичною допомогою ОСОБА_1 звернулася у квітні 2024 року (доручення про надання безоплатної вторинної допомоги від 15 квітня 2024 року № 388), тобто майже через 15 років з дня, коли позивачці стало відомо або повинно було бути відомо про порушення її прав та інтересів.

За таких обставин наведені вище доводи представниці позивачки про поважність причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом слід визнати безпідставними.

Також як на підставу для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду представниця позивачки послалася на те, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 змушена була постійно проходити лікування та реабілітацію та не мала можливості слідкувати за правильністю нарахування пенсійним органом соціальних виплат.

Водночас в підтвердження наведених обставин до заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду представницею Дрогичинської Є.О. не долучено жодних доказів.

У зв`язку із цим судом ухвалою від 28 квітня 2025 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків шляхом подання до суду доказів, якими б підтверджувався факт проходження лікування та реабілітації, про що зазначено у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 21 квітня 2025 року.

Проте, ані позивачка, ані її представниця не подали до суду доказів, якими б підтверджувався факт проходження ОСОБА_1 лікування та реабілітації.

Відтак слід дійти висновку, що позивачкою пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, а ті аргументи, що наведені у заяві про поновлення такого строку, не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволенню не підлягає.

Таким чином, в даному випадку застосовним є пункт 8 частини 1 статті 240 КАС України, відповідно до якого суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу (частина 3 статті 240 КАС України).

Таким чином, оскільки факт пропуску позивачкою строку звернення до суду з позовною заявою виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, а доводи представниці позивачки, що наведені у поданій заяві, визнані судом неповажними, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович