Справа № 320/17977/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року справа №320/17977/25

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Варвари Мельникової про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Варвари Мельникової (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП №76827727 від 19.03.2025 року, винесену головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною.

В якості підстави позову зазначено, що головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною при винесенні постанови ВП № 76827727 від 19.03.2025 року про стягнення виконавчого збору було порушено вимоги частини четвертої, пункту 1 частини п`ятої та частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 320/17977/25 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі №320/17977/25, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки, на його думку, твердження позивача ОСОБА_1 про виконання рішення до відкриття виконавчого провадження № 76827727 не відповідає дійсності, адже стягувач ОСОБА_2 подала на примусове виконання ухвалу № 243/2730/22 від 03.10.2023, видану Ірпінським міським судом Київської області, з огляду на невиконання судового рішення у добровільному порядку; до того ж, як свідчить акт від 17.03.2025, складений заступником начальника Ірпінського ВДВС Мельниковою В.С., боржник був зобов`язаний забезпечити спілкування матері з дітьми вже після відкриття виконавчого провадження, тобто виконання рішення суду відбулося не до, а в межах примусового виконання; крім того, посилання позивача на те, що виконавчий документ підлягав негайному виконанню, є хибним, оскільки ухвала № 243/2730/22 від 02.10.2023 набрала законної сили 18.10.2023, а відповідно до статті 430 ЦПК України, така категорія справ не належить до переліку тих, що підлягають негайному виконанню; також відповідач вказує на помилкове зазначення посади державного виконавця у скарзі, оскільки відповідні постанови та акт винесені заступником начальника відділу Мельниковою В.С.; вказується, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 27, виконавчий збір підлягає обов`язковому стягненню у разі відкриття виконавчого провадження, якщо рішення не виконано до його відкриття, а перелік виключень є вичерпним і не включає дану ситуацію; тому, враховуючи, що виконавчий збір у справах немайнового характеру є фіксованим і стягується за факт вчинення виконавцем примусових дій, а не залежить від обсягу виконання рішення, правових підстав для звільнення позивача від його сплати немає.

В матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно з якою позивач не погоджується з доводами відповідача, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки твердження державного виконавця про те, що ухвала про забезпечення позову від 02.10.2023 року не підлягає негайному виконанню, суперечить вимогам ч. 1 ст. 157 ЦПК України, згідно з якою така ухвала є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від оскарження; при цьому в резолютивній частині ухвали прямо зазначено, що вона виконується негайно. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується за документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот), а отже, державний виконавець не мав законних підстав виносити постанову про стягнення виконавчого збору. Посилання відповідача на факт подання стягувачем заяви про примусове виконання не свідчить про невиконання ухвали боржником до відкриття виконавчого провадження, оскільки самостійне виконання ухвали підтверджується відеозаписом спілкування стягувача з дітьми, долученим до матеріалів цивільної справи №243/2730/22 ще до відкриття провадження, що також підтверджує виконання ухвали позивачем до 20.01.2025 року дати винесення постанови про відкриття ВП №76827727. При цьому, згідно з ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до винесення постанови про відкриття провадження, а тому винесення постанови від 19.03.2025 року про стягнення виконавчого збору є безпідставним. Окрім того, зазначене рішення було винесено не одночасно з постановою про відкриття ВП, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 27 згаданого Закону, яка передбачає обов`язок винесення обох постанов одночасно. У частині зауваження щодо посадової особи, позивач уточнив, що постанову про відкриття ВП винесено ОСОБА_3 як головним державним виконавцем, а постанову про стягнення виконавчого збору тією ж особою вже у статусі заступника начальника відділу, що підтверджується відповідними наказами про кадрові зміни, отже зазначення посадової особи в скарзі не є помилковим по суті, оскільки йдеться про одну і ту саму особу, а не про різних виконавців.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

20 січня 2025 року державним виконавцем Мельниковою В.С. було відкрито виконавче провадження ВП №76827727 (ідентифікатор доступу: АЕ159А63В1ГЕ) на підставі ухвали про виправлення описки у справі №243/2730/22, винесеної 03 грудня 2024 року Ірпінським міським судом Київської області.

Вказаною ухвалою суд постановив виправити описку, допущену в резолютивній частині ухвали про забезпечення позову від 02 жовтня 2023 року, зобов`язавши ОСОБА_1 , коли діти перебувають із ним, не перешкоджати матері у спілкуванні з дітьми та забезпечити можливість спілкування з ними за допомогою відеозв`язку (зокрема, через Telegram або Viber).

27 січня 2025 року боржником було направлено до Ірпінського відділу державної виконавчої служби повідомлення (наявне в матеріалах виконавчого провадження) про повне самостійне виконання вказаного судового рішення ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У повідомленні зазначалося, що з боку боржника відсутні будь-які перешкоди у спілкуванні матері з дітьми.

18 березня 2025 року боржником також було направлено на офіційну електронну пошту Ірпінського відділу ДВС відеозапис спілкування стягувача з дітьми.

19 березня 2025 року головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною в межах виконавчого провадження ВП №76827727 винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Відповідно до зазначеної постанови, з боржника ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 16 000,00 грн.

Позивач вважає протиправним зазначене рішення відповідача, адже попри добровільне виконання рішення боржником до відкриття провадження, того ж дня державним виконавцем було винесено окрему постанову про стягнення виконавчого збору, що суперечить вимогам частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі фактичного виконання боржником рішення до відкриття виконавчого провадження виконавчий збір не стягується, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 27 Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот);

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 23, 24 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 915 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню.

За наявності обставин, визначених абзацом першим цієї частини, виконавче провадження, відкрите на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у тому числі до дати укладення такої угоди, підлягає закінченню відповідно до пункту 191 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 157 Цивільного процесуального кодексу України, ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження.

Суд зазначає, що у наданій до матеріалів справи ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2023 року у справі №243/2730/22 про забезпечення позову, що зобов`язує ОСОБА_1 , коли діти перебувають із ним, не перешкоджати матері у спілкуванні з дітьми та забезпечити можливість відеозв`язку, прямо вказано про негайне її виконання. Така ухвала є виконавчим документом у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження».

У силу пункту 1 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не підлягає стягненню у разі виконання рішень, які підлягають негайному виконанню. Отже, вищезгадана ухвала суду, як така, що підлягає негайному виконанню, входить до переліку виключень, при яких виконавчий збір стягненню не підлягає.

Крім того, відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі фактичного виконання боржником рішення до відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір не стягується.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 27 січня 2025 року звернувся до Ірпінського відділу державної виконавчої служби з письмовим повідомленням про те, що судове рішення було ним виконано самостійно та у повному обсязі ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що відбулося лише 20 січня 2025 року. До зазначеного повідомлення були додані фотоматеріали, що підтверджують факт спілкування дітей із матір`ю, а 18 березня 2025 року на офіційну електронну адресу виконавця був направлений відеозапис, який також свідчить про наявність фактичного виконання ухвали суду до відкриття виконавчого провадження.

Також слід звернути увагу, що відповідно до частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору повинна виноситися одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. У даному випадку державним виконавцем постанова про стягнення виконавчого збору винесена 19 березня 2025 року, тобто майже через два місяці після відкриття виконавчого провадження (20.01.2025).

Більше того, того ж дня, 19 березня 2025 року, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у якій зазначено, що судове рішення виконано боржником у повному обсязі.

Відповідач у відзиві проти обставин добровільного виконання боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження не заперечує.

Отже, враховуючи: імперативну норму щодо негайного виконання ухвали суду про забезпечення позову (ч. 1 ст. 157 ЦПК України); встановлений факт самостійного та повного виконання рішення боржником до відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження»); факт винесення постанови про стягнення виконавчого збору з порушенням строків та вимог ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження»; наявність постанови про закінчення виконавчого провадження, яка фіксує повне виконання рішення боржником, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 19 березня 2025 року про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню як така, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства.

Таким чином суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування постанови ВП №76827727 від 19.03.2025 року, винесену головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Варвари Мельникової про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП №76827727 від 19.03.2025 року, винесену головним державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниковою Варварою Сергіївною.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.