Справа № 580/1305/23
Суддя: Крива Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 580/1305/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, -

встановив:

22 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Ухвалою від 27 лютого 2023 року Черкаського окружного адміністративного суду дана адміністративна справа направлена до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за адміністративною юрисдикцією (підсудністю).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 26 квітня 2023 року справу передано на розгляд судді Криві Ю.В.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Криви Ю.В. у відкритті провадження в даній справі було відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2023 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2025 року адміністративний позов було прийнято до провадження.

Так, позивач ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправним затримання на підставі протоколу серії АА № 110305 від 16.10.2022;

- визнати протиправним особистий огляд під час затримання;

- визнати протиправним огляд мобільного телефону під час затримання;

- визнати протиправним огляд паспорта та свідоцтва про реєстрацію ТЗ під час затримання;

- визнати протиправним огляд відеореєстратора та карти пам`яті під час затримання;

- визнати протиправним вилучення мобільного телефону під час затримання;

- визнати протиправним вилучення паспорта та свідоцтва про реєстрацію ТЗ під час затримання;

- визнати протиправним вилучення карти пам`яті під час затримання;

- визнати протиправним зупинення ТЗ; визнати протиправним тимчасове затримання ТЗ під час затримання;

- визнати протиправним дактилоскопіювання під час затримання;

- визнати протиправним збір та перевірку номерної бази з мобільного телефону за базами даних оперативного призначення під час затримання;

- визнати протиправним жорстоке та таке, що принижує гідність, поводження під час затримання;

- визнати протиправним нескладення електронної картки затриманого в інформаційній підсистемі «CustodyRecords» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» під час затримання;

- визнати протиправним дії відповідача щодо обмеження права на збір інформації під час затримання;

- визнати протиправною дискримінацією за ознакою належності до громадянства Республіки Білорусь під час затримання;

- визнати протиправною дискримінацію за ознакою реєстрації належного йому майна в іншій країні під час зупинення ТЗ;

- зобов`язати відповідача утриматись від вчинення таких протиправних дій у майбутньому;

- стягнути з відповідача кошти в розмірі 682 220 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними діями;

- стягнути з відповідача кошти в розмірі 2 300 грн на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної його протиправними діями;

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову вказує, що 16.10.2022 о 9 год. 11 хв., рухаючись по трасі Могилів-Подільський-Немирів до м. Немирів на своєму транспортному засобі Acura RDX, номерний знак НОМЕР_1 (країна реєстрації Грузія) разом із пасажиром ОСОБА_2 , на виїзді з м. Могилів-Подільський його було зупинено поліцейським сектору реагування патрульної поліції Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капралом поліції Пустовим С.М.

Вказує, що підставою зупинки спочатку було названо невиконання вимог дорожнього знаку п. 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» перед блок-постом. На його вимогу надати докази порушення йому було пред`явлено відеозапис з особистого мобільного телефону поліцейського, рухаючогося ТЗ без прив`язки до місцевості, часу, без можливості ідентифікації водії тощо. Оскільки достатніх законних підстав вважати, що було вчинено правопорушення, не існувало та зупинення є незаконним, він відмовився на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Тоді йому було повідомлено, що підставою зупинки є п. 10 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Після зупинки, поліцейський Пустовий відразу почав вимагати припинити відео фіксацію розмови відео реєстратором, закріпленим на лобовому склі ТЗ, посилаючись на те, що під час воєнного стану використання відео реєстраторів заборонено законом. Дану вимогу ним було відхилено. Після того, як поліцейський повідомив про намір скласти постанову про накладення адміністративного стягнення, ним було пред`явлено паспорт громадянина Республіки Білорусь для встановлення його особи та внесення відповідних відомостей до постанови. Також під час складення постанови ним було пред`явлено свідоцтво про реєстрацію ТЗ.

О 10 год. 07 хв. поліцейським Путовим відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 673578, згідно якого його визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, рухаючись по трасі Могилів-Подільський-Немирів на ТЗ, не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, не виконав вимог дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено» та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

В подальшому він оскаржив дану постанову та Смілянським міськрайонним судом Черкаської області від 3 листопада 2022 року їх було скасовано у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що того ж дня, після винесення постанови поліцейським Путовим його було затримано на підставі протоколу про адміністративне затримання серії АА № 110305 за ч. 1 ст. 126 КУпАП з мотивів «фільтрації громадянина Білорусі», незважаючи на те, що днем раніше таку «фільтрацію» сумнівної законності з допитуванням, фотографуванням, зняттям відбитків пальців та очікуванням рішення голови протягом близько 5 години було проведено іншим органом МВС ДПСУ у пункті пропуску Могилів-Подільський-Отач» під час перетинання ним кордону з боку Молдови, про що він повідомив поліцейського. На вимогу іншого поліцейського інспектора СРПП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта ОСОБА_3 він вийшов зі свого ТЗ, попередньо попросивши пасажира закритись у ТЗ та дочекатися його. Полійським руками, без присутності понятих було проведено особистий огляд та огляд його речей (мобільного телефона, павербанка, паспорта т свідоцтва про реєстрацію ТЗ). Також поліцейський повідомив, що затримує його, оскільки вважає його диверсантом.

Позивач зазначає, що об 11 год.00 хв. його було доставлено до Могилів-Подільського РВП. У службовому автомобілі він почав здійснювати відео зйомку. Після прибуття до відділу поліції до нього підійшов поліцейський Ліщинський та не представившись, не пред`явивши службове посвідчення, висунув вимогу пройти до приміщення поліцейського відділу. На вході до відділу до нього підійшов інший поліцейський, який вимагав припинити відео зйомку, оскільки це режимний об`єкт та в країні воєнний стан. Однак він відхилив дану вимогу, після чого поліцейський його штовхнув, від чого він впав, схватив його за комір куртки та потягнув усередину, до фойє, де почав наносити удари. Після того, як він віддав телефон, його було допроваджено до кімнати затриманих. В подальшому його сфотографували, зняли відбитки пальців та долоней, повернуті мобільний телефон та поспорт. Далі його працівники поліції відвезли до блокпоста, де були суперечки з приводу евакуації його автомобіля, після чого, о 14 год. 32 хв. йому було надано дозвіл продовжити рух.

Щодо протиправності затримання позивач вказує на те, що звязку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що встановлено Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, не було законних підстав і для затримання; вказана в протоколі затримання мета затримання, а саме фільтрація гр. Білорусі, не відповідає чинному законодавству. Затримання відбулося вже після винесення постанови, його особу було встановлено по пред`явленому паспорту, поліцейському було відомо про ретельну перевірку його особистості днем раніше прикордонниками при в`їзді на територію України; всупереч ст. 261 КУпАП про затримання не було повідомлено його родичів, а пасажир вписаний у відповідне поле протоколу затримання, не є його родичем; фактичне затримання тривало значно більше трьох годин. Відтак, вважає, що відповідачем порушено п. 1 ст. 5 Конвенції «Право не бути незаконно затриманим".

Щодо протиправності особистого огляду та огляду речей, позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, що було встановлено Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, не було законних підстав і для особистого огляду та огляду речей; дані заходи проводились без понятих, що підтверджується записом «відео фіксація» у відповідному полі протоколу затримання замість відомостей про понятих; йому було висунуто вимогу надати поліцейському відео реєстратор, закріплений на лобовому склі ТЗ, що ним було виконано, однак в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не було законних підстав і для огляду його відео реєстратора, також відсутній припис щодо присутності двох понятих.

Відтак, позивач вважає, що відповідачем порушено ст.. 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя» внаслідок незаконного особистого огляду та огляду речей.

Щодо протиправності вилучення речей і документів, позивач вказує, що у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, не було законних підстав і для вилучення мобільного телефону, паспорта і свідоцтва про реєстрацію ТЗ; даний захід не відображений у протоколі затримання або іншим чином; поліцейським було вилучено з його відео реєстратора картку пам`яті із його відеозаписами, однак в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, не було законних підстав і для вилучення картки пам`яті, даний захід також не відображено у протоколі затримання або іншим чином.

Відтак вважає, що відповідачем порушено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист права володіти і користуватися власністю», а також ст.. 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя».

Щодо протиправності дактилоскопіювання вказує, що КУпАП не передбачено такого заходу, як примусове дактилоскопіювання; у графі «підстава для постановки на облік» у відповідній картці відсутні будь-які пояснення щодо підстав дактилоскопіювання.

Таким чином, на думку позивача відповідач порушив ст.. 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя».

Щодо протиправності збору та перевірки номерної бази з мобільного телефону за базами даних оперативного призначення, позивач вказує, що КУпАП не передбачено такого заходу, як збір та перевірка номерної бази з мобільного телефону затриманого за базами даних оперативного призначення, таким чином, на думку позивача порушено його право, передбачене ст.. 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя».

Щодо протиправності зупинення транспортного засобу, позивач вказує, що ніякої інформації про передачу у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили ТЗ на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту у відповідача не було, ніяких дій з метою виявлення такої передачі їй не здійснювалось. Отже, на думку позивача, поліцейський Пустовий зупинив ТЗ, побачивши на ньому державний номерний знак іншої країни, без мети, вказаної в п. 10 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Відтак, позивач вважає, що відповідачем порушено ст.. 2 Четвертого протоколу до Конвенції «Свобода пересування».

Щодо протиправності тимчасового затримання транспортного засобу, позивач вказує, що у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, не було законних підстав і для тимчасового затримання транспортного засобу; згідно постанови справу про адміністративне правопорушення було вирішено о 10 год. 07 хв.; всупереч ст.. 265-2 КУпАП відповідачем не було складено акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу; відсутні інші підстави для тимчасового затримання ТЗ саме шляхом його евакуації.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем порушено ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист права володіти та користуватися власністю».

Щодо порушення статті 3 Конвенції «Заборона нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження», позивач вказує, що ним було надано детальний та послідовний опис жорсткого поводження з ним у приміщенні Могилів-Подільського відділу поліції під час затримання. Так вказує, що після залишення приміщення Могилів-Подільського ВП у нього виявився порваним комір куртки в місці, за яке брався поліцейський Сувідов; його телефон вилучав поліцейський Ліщинський та при його вилученні було застосовано фізичний та психологічний вплив. Також вказує, що з офіційного веб-сайту ГУ НП у Вінницькій області, він дізнався, що у Могилів Подільському РВП відбулась презентація роботи інформаційної підсистеми Custody Records, згідно якої формування ІП Custody Records здійснюється шляхом створення електронної картки затримання уповноваженою посадовою особою, яка здійснює наповнення цієї картки. Порядок формування та ведення ІП Custody Records передбачає документування затримання особи, а саме збирання та накопичення мультимедійної інформації (фото-, відео-, звукозапис) та біометричних даних (фотозображення, дактилоскопічна картка, словесний портрет). Така картка зберігається двадцять п`ять років. Однак, згідно відповіді відповідача на запит позивача, посадовою особою Могилів-Подільськго ВП протиправно не було складено електронної картки затриманого. Відтак вважає, що під час затримання в приміщенні Могилів-Подільського ВП він був підданий нелюдському та такому, що принижує гідність, поводженню з боку відповідача, тобто має місце порушення ст.. 3 Конвенції.

Окрім того зазначає, що після відвідування приміщення ВП рукава сорочки виявилися з плямами від дактилоскопічних чорнил, якими мастив йому руки поліцейський Сувідов, фактичне затримання продовжувалося близько годин 20 хвилин при тому, що ніякої їжі та води йому не надавалося, відтак, вважає, що існували порушення відповідачем ст.. 3 Конвенції.

Щодо порушення ст.. 10 Конвенції «Право на збір інформації» позивач вказує, що поліцейські вимагали від нього припинити відео фіксацію відео реєстратором, у відділку поліції вимагали припинити відео зйомку, вилучали картку пам`яті, вимагали демонтувати відеореєстратор з лобового скла автомобіля, відтак, відповідачем порушено статтю 10 Конвенції.

Щодо порушення статті 14 Конвенції «Заборона дискримінації» в поєднанні з п. 1 ст. 5 Конвенції, позивач вказує, що згідно протоколу затримання мотивом затримання є фільтрація гр. Білорусі. Крім того, поліцейський його повідомив, що затримує його, оскільки вважає його та пасажира диверсантами. Проте, поліцейський Вигнан повідомив пасажира, що він затримуватись не буде, оскільки той є громадянином України. Враховуючи те, що він легально знаходився на території України, про що свідчить відповідна відмітка в паспорті про перетин кордону 15.10.2022, відповідачем здійснено незаконне затримання з мотивів дискримінації за ознакою належності до громадянства Республіки Білорусь, тобто, на думку позивача, порушено ст.. 14 Конвенції в поєднанні з п. 1 ст. 5 Конвенції.

Щодо порушення ст.. 14 Конвенції в поєднанні зі ст.. 2 Четвертого протоколу до Конвенції також зазначає, що під час зупинки, не маючи доказів порушення ним ПДР, відповідачем було повідомлено, що підставою зупинення є п. 10 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» (якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту). Ніякої інформації про передачу у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили ТЗ на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту, у відповідача не було, ніяких дій з метою виявлення такої передачі їм не здійснювалось, що підтверджується заявою пасажира. Отже, поліцейський Пустовий зупинив ТЗ, побачивши на ньому державний номерний знак іншої країни, без мети, вказаної в п. 10 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Таким чином, на думку позивача, відповідач обмежив його право на вільне пересування з мотивів дискримінації за ознакою реєстрації належного йому майна в іншій країні, тобто порушив ст.. 14 Конвенції в поєднанні зі ст.. 2 Четвертого протоколу до Конвенції.

Щодо порушення ст. 14 Конвенції в поєднанні зі ст. 8 Конвенції, позивач вказує, що всі подальші заходи особистого огляду та огляду речей, дактилоскопіювання, збору та перевірки номерної бази з мобільного телефону базами даних оперативного призначення було здійснено відповідачем з мотивів «фільтрації гр. Білорусі», що підтверджується протоколом затримання та рапортом Сувідова. Таким чином, на думку позивача, відповідачем здійснено незаконні заходи особистого огляду та огляду речей, вилучення речей і документів, дактилоскопіювання, збору та перевірки номерної бази з мобільного телефону за базами даних оперативного призначення з мотивів дискримінації за ознакою належності до громадянства Республіки Білорусь.

Щодо порушення ст. 14 Конвенції в поєднанні зі ст. Першого протоколу до Конвенції, позивач вказує, що всі подальші заходи особистого вилучення речей і документів , тимчасового затримання ТЗ було здійснено відповідачем з мотивів «фільтрації гр. Білорусі», що підтверджується протоколом затримання та рапортом Сувідова. Таким чином, на думку позивача, відповідачем здійснено незаконні заходи особистого вилучення речей і документів, тимчасового затримання ТЗ з мотивів дискримінації за ознакою належності до громадянства Республіки Білорусь.

Щодо моральної шкоди позивач посилається на те, що у даній справі наявні: три епізоди порушення ст.. 3 Конвенції; порушення п. 1 ст. 5 Конвенції; шість епізодів порушення ст.. 8 Конвенції; три епізоди порушення ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції; порушення ст.. 2 Четвертого протокол до Конвенції; чотири епізоди порушення ст.. 10 Конвенції; порушення ст. 14 Конвенції в поєднанні з п. 1 ст. 5 Конвенції; порушення ст.. 14 Конвенції в поєднанні зі ст.. 2 Четвертого протоколу до Конвенції; шість епізодів порушення ст.. 14 Конвенції в поєднанні зі ст.. 8 Конвенції; три епізоди порушення ст.. 14 Конвенції в поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Позивач вказує, що з урахування практики ЄСПЛ відшкодування моральної шкоди становило від 10000 до 25000 Євро. Враховуючи, що дана справа за складом порушень Конвенції та їх кількістю є безпрецедентною для практики Суду і кожна з подібних справ містить лише частину цих порушень, середній розмір компенсації, на думку позивача складає 17500 Євро (682 220 грн), що є більш ніж розумним та справедливим.

Щодо матеріальної шкоди, позивач вказує, що після залишення приміщення Могилів Подільського ВП у нього виявився порваним комір куртки в місті, за яке брався поліцейський Сувідов що підтверджується заявою пасажира. Перед доправленням до приміщення відділу даного ушкодження одягу не було, що підтверджується заявою пасажира та відсутністю відповідної інформації в протоколі затримання. Дану куртку було куплено 07.10.2019 за 1800 грн, що підтверджується накладною № 886987187. Також вказує, що він був змушений сплатити водію евакуатора 500 грн за «хибний виклик», щоб повернути свідоцтво про реєстрацію ТЗ, карту пам`яті та припинити незаконне затримання ТЗ, як шляхом його блокування даним евакуатором, та і можливої евакуації, що підтверджується заявою пасажира. Таким чином оцінює матеріальну шкоду у сумі 2300 грн.

З урахуванням викладеного, позивач звернувся із даним адміністративним позовом.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2025 року даний адміністративний позов було відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень.

Користуючись своїм правом на подання відзиву, 17 лютого 2025 року від Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області подало до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому заперечували проти задоволення позову.

18 лютого 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2025 року у даній справі замінено первісного відповідача Могилів-Подільський районний відділ поліції ГУНП у Вінницькій області на належного Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

06 травня 2025 року від ГУНП у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому ГУНП у Вінницькій області заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що працівники Могилів-Подільського РВП діяли відповідно до норм діючого законодавства та в їх діях жодних порушень немає.

07 травня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.222 КУпАП України органи Національної поліції окрім іншого розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП України від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом встановлено, що згідно з постановою серії БАД № 673578 ОСОБА_1 16.10.2022 керував транспортним засобом Acura RDX, номерний знак НОМЕР_1 , та не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п. 2.2. ПДР України та не пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та надав для перевірки паспорт громадянина Республіки Білорусь, в зв`язку з чим було винесено постанову за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, відносно ОСОБА_1 було застосоване адміністративне затримання, оформлене протоколом № 110305 про адміністративне затримання за ст. 261 КУпАП, за змісту якого вбачається, що підставою стало вчинення правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, для складання матеріалів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Згідно ст.. 32 ЗУ «Про національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України.

Відтак, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, тощо.

Разом з тим, як зазначає і позивач у позові і відповідач у відзиві, ОСОБА_1 пред`явив паспорт громадянина Республіки Білорусь та не пред`явив посвідчення водія.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що адміністративне затримання застосовується не як наслідок вчинення правопорушення, а як наслідок неможливості провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, загальновідомою є обставина, що в Україні з 24 лютого 2022 року діє особливий правовий режим воєнний стан.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Також, загальновідомою обставиною є те, що військова агресія російської федерації була здійснена також і з території Республіки Білорусь. Оскільки позивач, керуючи транспортним засобом на іноземній реєстрації пред`явив для перевірки паспорт громадянина Республіки Білорусь та не пред`явив для перевірки запитувані документи, відтак суд приходить до переконання що у працівників поліції наявні були підстави для застосування до ОСОБА_1 адміністративного затримання з метою встановлення всіх необхідних відомостей щодо громадян інших держав, зокрема щодо отримання права на керування транспортним засобом, реєстрації транспортного засобу та наявність права для подальшого керування.

Позивач посилається на те, що постанову про накладення на нього штрафу за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП він оскаржив та рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року її було скасовано у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного затримання. Разом з тим, на думку суду, таке посилання на скасування судом винесеної постанови відносно ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки воно не стосується предмету доказування у даній справі., вказане рішення не встановлює жодних обставин, що спростовують наявність підстав для застосування заходів забезпечення.

Також, ч. 1 ст. 263 КУпАП передбачено, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

Позивач посилається на те, що його адміністративне затримання тривало більше ніж три години, а саме з 9 год. 11 хв. до 14 год. 32 хв. Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження цьому.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 261 КУпАП , про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Матеріалами справи встановлено, що про затримання ОСОБА_1 було повідомлено ОСОБА_2 , який був разом із ОСОБА_1 . Натомість відсутні відомості про те, що позивач надав інформацію працівникам поліції про родичів чи їх контакти задля повідомлення їх про затримання позивача. При цьому, оскільки позивач є громадянином Республіки Білорусь, у працівників поліції була відсутня можливість встановити родичів позивача за допомогою наявних інформаційних ресурсів.

Щодо посилання позивача на протиправність особистого огляду та огляду речей.

Так, відповідно до ч. 4, 5 ст. 264 КУпАП, огляд речей, ручної кладі, багажу, знарядь полювання і лову риби, добутої продукції, транспортних засобів та інших предметів здійснюється, як правило, у присутності особи, у власності (володінні) якої вони є. У невідкладних випадках зазначені речі, предмети може бути піддано оглядові з участю двох понятих під час відсутності власника (володільця). Про особистий огляд, огляд речей складається протокол або про це робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення або в протоколі про адміністративне затримання.

Згідно протоколу про адміністративне затримання АА № 110305 від 16.10.2022, працівником поліції проведено огляд речей ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію», поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоровю такої особи або інших осіб. Поліцейський може здійснювати поверхневу перевірку речі або транспортного засобу: 1)якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться правопорушник або особа, свобода якої обмежється в незаконний спосіб; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб; 3) якщо існує достатньо підстав вважати, що річ або транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку».

Разом з тим, як встановлено судом, позивач являючись громадянином Республіки Білорусь, не пред`явив запитувані документи працівникам поліції, відтак поліцейський мав підстави вважати позивача правопорушником, транспортний засіб знаряддям вчинення правопорушення, а також наявність у позивача чи у транспортному засобі речей, обіг яких заборонено чи обмежено або які становлять загрозу життю чи здоров`ю для інших осіб.

При цьому, заходи, передбачені ст.. 260 КУпАП застосовуються не як наслідок вчинення правопорушення, а як необхідність забезпечення провадження в справі про адміністративне правопорушення, відтак доведенню підлягає наявність відповідних обставин та підстав для їх застосування.

Щодо посилання позивача на протиправність вилучення речей і документів, суд зазначає, що жодних відомостей про вилучення речей у позивача матеріали справи не містять.

Щодо посилання позивача на протиправність дактилоскопіювання суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про Національну поліцію», при наповненні реєстрів та баз (банків) даних, визначених у п. 7 ч. 1 ієї статті, поліція забезпечує збирання, накопичення мультимедійної інформації (фото, відео, звукозаписи) та біометричних даних (від цифрований образ обличчя особи, від цифровані відбитки пальців рук, дактилокартки).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція засобами інформаційно-комунікаційної системи наповнює та підтримує в актуальному стані реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно осіб, стосовно яких поліцією застосовано адміністративне затримання, затримання в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, або інше законне затримання; осіб, підданих адміністративному арешту, домашньому арешту; осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

В зв`язку з тим, що до ОСОБА_1 було застосоване адміністративне затримання, відтак збір біометричних даних шляхом складання дактилокартки було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо посилання позивача на протиправність збору та перевірки інформації з мобільного телефону.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану н запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2,3 ст. 25 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція здійснює інформаціно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених законом. Поліція в рамках інфомраційно-аналітичної діяльності: 1) формує реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України; 2) користується реєстрами та базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади; 3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно- аналітичну роботу; 4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями; 5) надає до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі та в обсягах даних, зазначених у статтях 7, 14 ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», відомості, необхідні для забезпечення ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Поліція може створювати власні реєстри та бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності відповідно до закону, та інформаційно-аналітичні системи (у тому числі міжвідомчі), необхідні для виконання покладених на неї повноважень.

Таким чином, перевірка за базами даних номерної інформації з мобільного телефону позивача працівниками поліції здійснювалась з метою реалізації повноважень поліції, зокрема у превентивних та профілактичних цілях з метою запобігання та виявлення правопорушень.

Щодо посилання позивача на протиправність зупинення транспортного засобу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

З аналізу положень вказаного Закону вбачається, що поліцейський зобов`язаний лише повідомити підставу зупинки, та не доводити наявність відповідних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що причиною зупинки поліцейськими ОСОБА_1 стало порушення вимог дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», про що позивачу було повідомлено та пред`явлено відповідний відеозапис, а також здійснення перевірки з метою виявлення факту передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

При цьому позивачем не оспорюється факт порушення дорожнього знаку, а лише заперечується належність як доказу наданого поліцейським відеозапису.

Щодо посилання позивача на протиправність тимчасового затримання транспортного засобу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтею 121-3, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124, 126, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Відповідно до п. 4 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1102, один примірник акта надається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 КУпАП, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, у разі їх присутності.

Разом з тим, як стверджує і позивач і відповідач, акт огляду та затримання транспортного засобу не складався, відтак відсутні докази, що транспортний засіб, яким керував позивач поліцейськими затримувався.

Відповідно до Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Custody Records» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24 травня 2022 року № 311, формування ІП «Custody Records» здійснюється шляхом створення електронної картки затримання уповноваженою посадовою особою, яка здійснює наповнення цієї картки. Електронні картки затримання зберігаються в ІП «Custody Records» системи «ІП» протягом двадцяти п`яти років з дати їх унесення.

Згідно відповіді Могилів-Подільського РВП від 05.01.2023, забезпечено проведення всіх дій з позивачем під час його затримання та доставлення до органу поліції в приміщенні Могилів-Подільського РВП без складання картки затриманого. Станом на 04.01.2023 відеозаписи фіксації камер відео спостереження в приміщенні Могилів-Подільського РВП за 16.10.2022 відсутні, у зв`язку з технічними обмеженнями щодо терміну їх зберігання носіями інформації.

При цьому, на думку суду, не складання картки затриманого працівниками поліції жодним чином не порушує права позивача .

Інші заявлені ОСОБА_1 порушення, такі як заявлення поліцейським незаконних вимог, протиправного порушення права власності, дискримінації позивача за ознакою громадянства та реєстрації транспортного засобу, протиправного застосування поліцейськими фізичної сили, пошкодження майна, перевищення строків адміністративного затримання жодним належним та допустимим доказом не підтверджено.

Також слід зазначити, що протокол про адміністративне затримання містить підпис позивача, при цьому відсутні будь-які зауваження ОСОБА_1 ,

Щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі №815/7401/16.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина органу державної влади як обов`язкова підстава відповідальності виключається.

У цій справі суд зазначає, що позивачем не визначено, якими доказами підтверджується завдання йому моральної шкоди, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань, наявності втрат немайнового характеру, а також не доведено, з чого він виходив при зазначенні її розміру, а тому суд дійшов висновку, що дана вимога позивача є необґрунтованою.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також, частиною другою статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77).

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які викладені ним у позовній заяві..

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого місцевий загальний суд (як адміністративний) може ухвалити одне з рішень, передбачених ч.3 ст. 286 КАС України, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення (п.1 ч.3 ст.286 КАС України).

З огляду на це, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та залишає позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 19, 20, 22, 242-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня складення повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий: Ю. В. Крива