Справа № 420/31201/23
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Чиркіна С.М.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 420/31201/23 - скасовано.

Провадження у справі № 420/31201/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.

Позивачу роз`яснено, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства, а також роз`яснено, що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Проте із позицією, викладеною у цій постанові, не погоджуюся, і користуючись правом судді на окрему думку (стаття 34 Кодексу адміністративного судочинства України, далі - КАС України), зазначаю таке.

І. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Винні підвали Рішельє» подало адміністративний позов до державного реєстратора Кравця О.В. (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних досліджень») з такими вимогами:

визнати протиправними дії державного реєстратора Кравця О.В. щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 34845131 від 19.04.2017 щодо належності нежитлового блоку загальною площею 741,9 кв. м за адресою АДРЕСА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «Норт-Плат»;

зобов`язати Управління Державної Реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради здійснити заходи щодо скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34845131 від 19.04.2017, внесеного державним реєстратором Кравцем О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

ТОВ «Винні підвали Рішельє» вважає, що незаконне рішення № 34845131 від 19.04.2017, прийняте державним реєстратором Кравцем Олександром Володимировичем (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), порушує право володіння та користування нежитловим приміщеннями, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, № 46/7, які належать ТОВ «Винні підвали Рішельє» на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2007 та зареєстровані за № 46781539 від 09.05.2019 в «Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно», як нежитлові будівлі складу загальною площею 2928,3 кв.м.

ІІ. Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ТОВ «Норт-Плат» набуло право власності на нежитловий блок (підвальне приміщення) загальною площею 741,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 34845131 від 19.04.2017 прийнятого державним реєстратором Кравцем Олександром Володимировичем, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень».

Підставою для прийнятого рішення № 34845131 від 19.04.2017 стали документи, а саме: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 07.04.2017, видавник: ТОВ «Норт-Плат», ОСОБА_1 , свідоцтво про право власності на нежитловий блок від 14.12.2011.

Судом встановлено, що підставою для прийняття зазначеного рішення про державну реєстрацію права власності та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало свідоцтво про право власності на нежитловий блок від 14.12.2011 серії НОМЕР_1 .

У свідоцтві серії НОМЕР_1 зазначено, що нежитлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_1, належить громадянці ОСОБА_1 та видане на підставі акту прийняття в експлуатацію від 25.01.2001, розпорядження № 195 від 22.02.2001, договору про дольову участь № 22н/03/98 від 12.03.1998 та акту прийняття передачі від 28.03.2001.

Тобто з викладеного слідує, що у 1998 році ОСОБА_1 уклала договір на дольову участь у створенні нового об`єкту, та в 2001 році такий об`єкт було введено в експлуатацію та передано їй.

При цьому, суд зазначає, що підвальні приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 збудовані наприкінці XIX століття, отже ніяк не можуть бути новоствореним об`єктом.

Також, як слідує із вищевикладених документів, на момент укладення зазначеного договору ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось лише 11 років, отже вона була недієздатною особою та не могла укладати такі правочини.

17.04.2017 ОСОБА_1 підвальне приміщення за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 741,9 кв.м., внесене до статутного капіталу ТОВ «Норт-Плат» (код за ЄДРПОУ 4114828), на підставі чого зазначене підприємство набуло право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, після внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак відповідно до листа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради від 26.05.2023 за № вх. 3362-23, наданого на адвокатський запит від 22.05.2023 № 22/05/2023-1, встановлено, що згідно з інформацією відділу документального та інформативного забезпечення Управління (архівах реєстраційних справ) - протокол № 1 від 07.04.2017 та Акт прийому - передачі майна від 07.04.2017 в матеріалах справи ТОВ «Норт-Плат» (код 41148281) відсутні. Згідно з відомостями єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), як засновник ТОВ «Норт-Плат» (код за ), станом на теперішній час не була зареєстрована.

ІІІ. Стислий виклад рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 адміністративний позов ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз») щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «Норт-Плат» () на об`єкт нерухомого майна: нежитловий блок (підвальне приміщення) загальною площею 741,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано протиправними та скасовано рішення державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз») про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3485131 від 19.04.2017, а саме щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «Норт-Плат» () на об`єкт нерухомого майна: нежитловий блок (підвальне приміщення) загальною площею 741,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ «Норт-Плат» () на об`єкт нерухомого майна: нежитловий блок (підвальне приміщення) загальною площею 741,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проведену на підставі рішення державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича, Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3485131 від 19.04.2017.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Одеський окружний адміністративний суд у рішенні від 22.01.2024 прийшов до висновку, що державним реєстратором Кравцем Олександром Володимировичем (Одеська філія державного підприємства державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних досліджень») прийнято протиправне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 34845131 від 19.04.2017, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Норт-Плат» () на об`єкт нерухомого майна: нежитловий блок (підвальне приміщення) загальною площею 741,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично не існує та є частиною нежитлових будівель складу, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 46/7, та належать ТОВ «Винні підвали Рішельє», на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2007, та зареєстровані за № 46781539 від 09.05.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як нежитлові будівлі складу загальною площею 2928,3 кв.м. та відповідно порушує право володіння та користування ТОВ «Винні підвали Рішельє» зазначеними нежитловими приміщеннями.

Відомостей на спростування встановлених судом обставин та доказів, ані відповідачами, ані третьою особою до суду не надано.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 апеляційну скаргу ТОВ «Норт-Плат» залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 без змін. Колегія суддів зазначила, що у межах доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Норт-Плат» жодним чином не оскаржується висновок суду першої інстанції про те, що документи, подані для проведення спірних реєстраційних дій, не відповідали вимогам законодавства, не доводили наявність у ТОВ «Норт-Плат» права власності на відповідний об`єкт нерухомості, а також суперечили зареєстрованому праву власності ТОВ «Винні підвали Рішельє».

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав на один об`єкт нерухомості суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право володіння майном не припинялося з 2007 року. На переконання П`ятого апеляційного адміністративного суду вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.09.2018 (справа № 804/14922/15).

Колегія суддів врахувала, що в матеріалах справи наявні докази, що спростовують достовірність свідоцтва про право власності від 14.12.2011 № 721469 на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а також спростовують факт присвоєння зазначеної адреси Одеською міською радою. Крім того, матеріали справи не містять доказів реєстрації ОСОБА_1 як засновника ТОВ «Норт-Плат». Тому, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, вимоги норм матеріального права, а також зміст доводів апеляційної скарги, колегія суддів не виявила правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

ІV. Доводи касаційної скарги

В касаційній скарзі ТОВ «Норт-Плат», скаржник, просив:

1) поновити строк на подання ТОВ «Норт-Плат» касаційної скарги;

2) зупинити дію рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 до закінчення касаційного провадження;

3) рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 по справі № 420/31201/23 - скасувати;

4) провадження по справі за позовом ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця О.В. (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа ТОВ «Норт-Плат» про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Зокрема, скаржник вважає, що існують підстави касаційного оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 420/31201/23, передбачені п. 1 ч. 4, пп. «а», «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): 1) справа має виняткове значення для ТОВ «Норт-Плат»; 2) касаційна скарга стосується питання права, яка має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 3) судами порушено приписи ст.ст. 6, 9, 19, 242 КАС України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», залишаючи поза увагою висновки Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду висловлені у їхніх постановах.

ТОВ «Винні підвали Рішельє» скористалося правом подання відзиву на касаційну скаргу ТОВ «Норт-Плат», проти задоволення цієї касаційної скарги заперечувало.

Позивач просив: відмовити у задоволення клопотання ТОВ «Норт-Плат» про зупинення дії постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 420/31201/23; відмовити у задоволенні касаційного скарги ТОВ «Норт-Плат» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 року у справі № 420/31201/23; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 й постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 420/31201/23 залишити без змін.

РУХ СПРАВИ

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.07.2024:

- поновлено ТОВ «Норт-Плат» строк на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 420/31201/23;

- відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Норт-Плат» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 420/31201/23 за позовом ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії;

- витребувано з Одеського окружного адміністративного суду справу № 420/31201/23 за позовом ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Касаційне провадження № К/990/24438/24 за касаційною скаргою ТОВ «Норт-Плат» Судом відкрите з підстав передбачених у п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.

Підставою касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій скаржник вважає п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки судами застосовані норми права без урахування висновків щодо їхнього застосування у подібних правовідносинах, висловлених у постановах Верховного Суду, зокрема, щодо неналежності відповідача (державного реєстратора) у такій категорії спорів та не віднесення їх до юрисдикції адміністративних судів. При цьому Скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення для скаржника, тобто вказує на наявність обставин, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції має бути переглянуте у касаційному порядку.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.09.2024 адміністративну справу № 420/31201/23 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, відповідно до приписів частини 4 статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України, розглядаючи у касаційному порядку адміністративну справу № 420/31201/23 за позовом ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, дійшла висновку про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права (статей 1, 2, 3, 5, 9, 10, 11, 15, 16, 18, 24, 27, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених рішеннях (ухвалених постановах) Великої Палати Верховного Суду у справах - №№ 200/14507/18-а (постанова ВП ВС від 22.01.2020), 917/259/19 (постанова ВП ВС від 28.01.2020), 804/6166/17 (постанова ВП ВС від 30.01.2020), 910/7781/19 (постанова ВП ВС від 04.02.2020), 2140/1950/18 (постанова ВП ВС від 12.02.2020), п/811/1640/17 (постанова ВП ВС від 12.02.2020), 820/4524/18 (постанова ВП ВС від 12.02.2020), 826/5586/18 (постанова ВП ВС від 19.02.2020), 826/746/17 (постанова ВП ВС від 19.02.2020), 826/14759/18 (постанова ВП ВС від 19.02.2020), 813/2417/17 (постанова ВП ВС від 19.02.2024), 916/2791/13 (постанова ВП ВС від 07.04.2020), 904/3657/18 (постанова ВП ВС від 07.04.2020), 916/1608/18 (постанова ВП ВС від 19.05.2020), 910/10647/18 (постанова ВП ВС від 07.07.2020), 807/2306/16 (постанова ВП ВС від 30.09.2020), 640/22013/18 (постанова ВП ВС від 13.10.2020), 910/15792/20 (постанова ВП ВС від 05.07.2023).

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи у касаційному порядку адміністративну справу № 420/31201/23, дійшов висновку про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (статей 1, 2, 3, 5, 9, 10, 11, 15, 16, 18, 24, 27, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), викладеного у раніше ухвалених рішеннях (ухвалених постановах) Великої Палати Верховного Суду, з огляду на: 1) виняткову адміністративно-правову природу адміністративної процедури державної реєстрації (внесення відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 34845131 від 19.04.2017 щодо належності нежитлового блоку загальною площею 741,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «Норт-Плат»); 2) поширення на адміністративну процедуру державної реєстрації норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» й Закону України «Про адміністративну процедуру»; 3) присутність у спірних правовідносинах адміністративної справи № 420/31201/23 за участю ТОВ «Винні підвали Рішельє», державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ТОВ «Норт-Плат» - категорій адміністративної процедури державної реєстрації (адміністративний орган, адміністративний акт, процедурні дії адміністративної процедури, дискреційне повноваження, процедурне рішення, учасник адміністративного провадження (заінтересована особа).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2024 адміністративну справу № 420/31201/23 повернуто на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для прийняття справи № 420/31201/23 за позовом ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за частиною четвертою статті 346 КАС України.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22.01.2020 у справі № 200/14507/18-а, від 28.01.2020 у справі № 917/259/19, від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19, від 12.02.2020 у справі № 2140/1950/18, від 12.02.2020 у справі № 811/1640/17, від 12.02.2020 у справі № 820/4524/18, від 19.02.2020 у справі № 826/5586/18, від 19.02.2020 у справі № 826/746/17, від 19.02.2020 у справі № 813/2417/17, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18, від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, від 30.09.2020 у справі № 807/2306/16, від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, керуючись нормами процесуальних кодексів (Цивільного процесуального кодексу України, КАС України, Господарського процесуального кодексу України) щодо юрисдикції спорів, а також у постановах від 30.01.2020 у справі № 804/6166/17, від 19.02.2020 у справі № 826/14759/18, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, керуючись нормами процесуального права одночасно з приписами Закону № 1952-IV, виснувала, що така категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що на момент ухвалення постанов, у яких сформульовані правові висновки, від яких пропонує відступити колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, Закон № 2073-IX ще не був схвалений і не набув чинності. Тобто на момент їхнього ухвалення нормативно-правове регулювання, яке визначене колегією суддів як підстава для такого відступу, було відмінним.

Додатково Велика Палата Верховного Суду наголосила, що за змістом частини першої статті 18 Закону № 2073-IX особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідно до цього Закону та/або в судовому порядку. Тобто Закон № 2073-IX не містить чіткого визначення юрисдикції суду, який може здійснювати розгляд спорів, що виникли у спірних правовідносинах.

Отже, у справах з подібними правовідносинами та однаковим нормативно-правовим регулюванням, яке у подальшому змінилося, Велика Палата Верховного Суду однозначно та послідовно застосовувала норми процесуального права та зробила висновки, що спори щодо одночасного існування державної реєстрації кількох прав на один об`єкт нерухомості мають розглядатися у порядку господарського чи цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для прийняття справи № 420/31201/23 за позовом ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за частиною четвертою статті 346 КАС України.

09.05.2025 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від ТОВ «Винні підвали Рішельє» надійшла заява про прискорення розгляду справи в суді. Заявник просить прискорити розгляд справи № 420/31201/23 за позовом ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

V. Позиція Верховного Суду наводиться стисло щодо визначальних висновків, із якими не згоден.

Оцінивши доводи касаційної скарги ТОВ «Норт-Плат» про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 та закриття провадження у справі № 420/31201/23, Суд дійшов таких висновків.

В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Кодексу адміністративного судочинства України, інших процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд.

Як передбачено ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 45 Закону № 1402-VIII Велика Палата Верховного Суду, як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду забезпечує, зокрема, у визначених законом випадках перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правовими позиціями, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.01.2020 у справі № 200/14507/18-а, від 28.01.2020 у справі № 917/259/19, від 30.01.2020 у справі № 804/6166/17, від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19, від 12.02.2020 у справі № 2140/1950/18, від 12.02.2020 у справі № П/811/1640/17, від 12.02.2020 у справі № 820/4524/18, від 19.02.2020 у справі № 826/5586/18, від 19.02.2020 у справі № 826/746/17, від 19.02.2020 у справі № 826/14759/18, від 19.02.2020 у справі № 813/2417/17, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, від 30.09.2020 у справі № 807/2306/16, від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, спори щодо одночасного існування державної реєстрації кількох прав на один об`єкт нерухомості мають розглядатися у порядку господарського чи цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Так, у справі № 910/15792/20 у постанові від 05.07.2023 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що « 8.13. … згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути як необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, так і необхідність вчинення позивачем інших, ніж виконання судового рішення, дій. За загальним правилом один спір треба вирішувати у межах одного судового процесу в одній судовій юрисдикції. Інакше кажучи, не допускається вирішення одного спору у декількох судових справах, зокрема у різних судових юрисдикціях (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (п. 44), від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (п. 82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 50), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (п. 94), від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19 (п. 19), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (п. 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (п. 5.6)».

У постанові від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18 Велика Палата Верховного Суду висловилася, що « 21. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу».

У постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що « 40. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. 49. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі».

У справі № 904/3657/18 у своїй постанові від 07.04.2020 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що « 71. До того ж за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. 72. Оскільки спір у цій справі стосується цивільних прав ТОВ «Метал-Корт» на спірне майно, то належним відповідачем у ній є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор, до якого позивач пред`явив також позов, не є належним співвідповідачем у цій справі».

У постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що « 36. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру».

Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.04.2018 у справі № 817/1048/16, від 18.04.2018 у справі № 804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. А саме про те, що у спорах про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку.

У всіх наведених вище справах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розгляд позовних вимог особи (яка не була заявником щодо реєстраційних дій) до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки державним реєстратором вчинені істотні порушення процедури реєстрації. А тому спірні відносини мають публічно-правовий характер».

У справі № 420/31201/23 позов подано ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Предметом позову ТОВ «Винні підвали Рішельє» є державна реєстрація нерухомості на користь ТОВ «Норт-Плат». Тобто позивач оспорює рішення, дії державного реєстратора, вчинені на користь іншої особи - ТОВ «Норт-Плат».

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України).

Оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 22.01.2020 у справі № 200/14507/18-а, від 28.01.2020 у справі № 917/259/19, від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19, від 12.02.2020 у справі № 2140/1950/18, від 12.02.2020 у справі № п/811/1640/17, від 12.02.2020 у справі № 820/4524/18, від 19.02.2020 у справі № 826/5586/18, від 19.02.2020 у справі № 826/746/17, від 19.02.2020 у справі № 813/2417/17, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18, від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, від 30.09.2020 у справі № 807/2306/16, від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, керуючись нормами процесуальних кодексів (Цивільного процесуального кодексу України, КАС України, Господарського процесуального кодексу України) щодо юрисдикції спорів, а також у постановах від 30.01.2020 у справі № 804/6166/17, від 19.02.2020 у справі № 826/14759/18, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, керуючись нормами процесуального права одночасно з приписами Закону № 1952-IV, послідовно висловлюється що спори про одночасне існування державної реєстрації кількох прав на один об`єкт нерухомості не належить до юрисдикції адміністративних судів, то провадження у справі за позовом ТОВ «Винні підвали Рішельє» до державного реєстратора Кравця Олександра Володимировича (Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертиз»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: ТОВ «Норт-Плат», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - слід закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій помилково розглядали цей спір як адміністративний.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Отже, фактично в основу висновків Верховного Суду покладені висновки Великої Палати Верховного Cуду, зазначені в ухвалі від 21 листопада 2024 року у справі, що розглядається - 420/31201/23 та наголос про обов`язковість їх застосування.

Проте з висновками Верховного Суду, зазначеними в постанові від 30 травня 2025 року у справі № 420/31201/23 щодо правової оцінки предмету спору та відповідно висновком суду щодо визначення підсудності справи не згоден з огляду на таке.

Насамперед наголошую, що згідно із статтею 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В цьому контексті враховую, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Право на звернення, способи захисту та юрисдикція господарських судів визначаються відповідно статтями 4, 5, 20 ГПК України.

Проте ухвала Великої Палати Верховного Cуду від 21 листопада 2024 року у справі № 420/31201/23 не містить покликання на статтю 20 ГПК України, яка визначає юрисдикцію та не визначає механізму вирішення спору з урахуванням його специфіки.

Водночас висновки, сформовані в ухвалі Великої Палати Верховного Cуду від 21 листопада 2024 та постанові Верховного Суду від 30 травня 2025 року ґрунтуються виключно на судовій практиці, сформованої до набрання чинності Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру».

Отже, на мою думку, в ухвалі Великої Палати Верховного Cуду від 21 листопада 2024 року, в розумінні вимог статті 20 ГПК України відсутнє нормативне визначення юрисдикції у взаємопов`язаності із нормами Закону № 2073-IX, відповідна оцінки юрисдикції.

Для вирішення питання щодо юрисдикції цього спору вирішальне значення має сформульовані позивачем підстави та предмет позову.

Так, з урахуванням позиції позивача, який звернувся за захистом своїх прав та обрав відповідний механізм їх захисту судами встановлено, що предметом спору у цій справі є перевірка правомірності дій та рішення державного реєстратора щодо здійснення державної реєстрації права власності.

Отже, позивач не оспорює документи, які передбачені законом як «правовстановлюючі», на такі документи позивач покликається як на докази протиправності рішень відповідача.

І саме така позиція позивача має бути перевірена судом в залежності від наявності повноважень та механізмів такої перевірки.

В цьому контексті наголошую, що Закон від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також Закон № 1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону № 1952-IV реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав;

Статтями 9, 10 цього Закону визначені повноваження та статус державного реєстратора, зміст яких не передбачає його прав визначати замість власників належність майна.

Для правової оцінки предмету спору важливе значення мають також повноваження суду, закріплені в статті 245 КАС України, до яких зокрема відноситься визнання протиправним та скасування індивідуального акта саме суб`єкта владних повноважень після перевірки такого рішення за критеріями частини 2 статті 2 КАС України.

Натомість, на мою думку, подібних повноважень суду ГПК України не містить.

Таке порівняння не є формальним, оскільки впливає на реалізацію гарантованого частиною другою статті 55 Конституції України право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Отже, така редакція статті 55 Конституції України передбачає саме оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, та не містить спору про право власності.

На мою думку, з урахуванням обраного позивачем способу захисту, реалізація такого захисту має здійснюватись з урахуванням, зокрема, вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18).

Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Зміст вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної особи на ефективний судовий захист. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема у постановах від 1 лютого 2022 року у справі № 640/18584/20 та від 16 листопада 2022 року у справі № 320/8650/20.

Для визначення юрисдикцію враховую, що в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що викладені в рішенні від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Водночас суд, який розглядає справу, невіднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Водночас обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є сукупність наступних умов:

однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій;

спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій;

перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Беззаперечно, що вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Схожі підходи було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 815/1568/16 та від 5 грудня 2018 року у справі № 804/3091/18 та Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 820/4524/18, від 15 липня 2020 року у справі № 809/78/16, від 22 вересня 2019 року у справі № 824/2393/15-а, від 11 листопада 2020 року у справі № 826/14406/18, від 29 серпня 2022 року у справі № 560/4501/20, від 13 лютого 2023 року у справі № 461/3634/17 та від 30 березня 2023 року у справі № 640/13008/20.

Отже, судова практика визначає юрисдикційну підсудність саме з урахуванням повноважень судів надавати правову оцінку та наявних механізмів у цих судів вирішувати спір за яким звернувся позивач.

Закріплене в статті 55 Конституції України право на звернення до суду, в першу чергу, передбачає право ініціювати певний спір та визначити, яке саме право та хто порушив.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач просить визнати протиправними дії державного реєстратора Кравця О.В. щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 34845131 від 19 квітня 2017 року щодо належності ТОВ «НОРТ-ПЛАТ» нежитлового блоку, загальною площею 741,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов`язання Управління Державної Реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради здійснити заходи щодо скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34845131 від 19 квітня 2017 року внесеного державним реєстратором Кравцем О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

З метою вирішення наявності або відсутності приватноправових та майнових відносин між позивачем та відповідачем потрібно відповісти на конкретне питання: який майновий спір існує між позивачем та державним реєстратором - суб`єктом владних повноважень?

Очевидно, що у разі наявності приватної зацікавленості державного реєстратора його дії одразу, за ознаками «ідеальної сукупності», регламентуються кримінальним кодексом.

Водночас, судами такої «зацікавленості» не було встановлено.

Проте, у будь - якому випадку в спірних правовідносинах реєстратор реалізовував владні функції, механізм оцінки яких визначений виключно КАС України.

Щодо механізму оцінки спірних правовідносин та захисту відповідних прав, зазначаю таке.

15 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі - № 2073-IX), який упорядковує відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у спосіб прийняття й виконання адміністративних актів (частина перша статті 1 Закону № 2073-IX).

Цим Законом передбачені такі поняття як (пункти 1- 11 часини першої статті 2, стаття 27 Закону № 2073-IX): адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації; адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб); адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи; дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано; процедурне рішення - рішення адміністративного органу, що приймається під час розгляду справи, але яким справа не вирішується по суті; учасники адміністративного провадження: 1) особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), 2) інша особа, на право, свободу чи законний інтерес якої негативно впливає або може вплинути адміністративний акт (заінтересована особа).

Звертаю увагу, що з метою адаптації національного законодавства до системи права Європейського Союзу та виконання Україною зобов`язань у сфері Європейської інтеграції прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів у зв`язку з прийняттям Закону України «Про адміністративну процедуру» від 10 жовтня 2024 року № 4017-IX (далі - Закон № 4017-ІХ). Зазначений Закон № 4017-IX спрямований на приведення чинного законодавства у відповідність із Законом № 2073-IX у всіх галузях, охоплених його сферою застосування, шляхом внесення змін до 196 законодавчих актів. Зокрема, пунктом 134 Закону № 4017-IX доповнено статтю 3 Закону № 1952-IV частиною шостою, згідно якої, відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом № 2073-IX з урахуванням особливостей, визначених цим Законом № 1952-IV.

Враховуючи викладене, оскільки предметом спору, що виник у цій справі є оскарження дій відповідача щодо вчиненої ним державної реєстрації речових прав на нерухоме майно очевидною є виняткова адміністративно-правова природа адміністративної процедури державної реєстрації; наявність у спірних правовідносинах категорій адміністративної процедури державної реєстрації (адміністративний орган; адміністративний акт; адміністративне провадження; адміністративна процедура; дискреційне повноваження; учасники адміністративного провадження (особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), інша особа, на право, свободу чи законний інтерес якої негативно впливає або може вплинути адміністративний акт (заінтересована особа), вважаю за необхідне зазначити, що спірні публічно-правові (адміністративно-правові) відносини - це відносини адміністративної процедури державної реєстрації, які крім Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням змін та доповнень, внесених Законом № 4017-IX.

Згідно приписів статті 125 Конституції України, статей 2, 4, 19 КАС України, статей 18, 71, 76, 77, 79, 100 Закону № 2073-IX рішення, дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень у межах адміністративної процедури державної реєстрації (внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна) оскаржуються до адміністративних судів.

Проте, вирішивши питання про закриття провадження в адміністративній справі з покликанням на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2024 року у справі № 420/31201/23, вважаю, що Верховний Суд не вирішив питання щодо захисту прав позивача, за якими звернувся останній.

Також вважаю, що положення Закону № 4017-IX не лише уніфікували підходи щодо процедури оскарження адміністративних актів, але й чітко визначили оскарження адміністративних актів прийнятих в процедурі державної реєстрації саме до адміністративного суду.

Отже, на мою думку, Верховний Суд мав виконати вимоги статті 341 КАС України, врахувати предмет спору, повноваження суб`єкта владних повноважень та надати відповідну правову оцінку.

Суддя С. М. Чиркін