Справа № 400/2157/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2157/23

Головуючий І інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту судового рішення - 30.08.2024р.) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ТК «І.В.А.» до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10.03.2023р. ПП «ТК «І.В.А.» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Укртрансбезпеки в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 27.12.2022р. №306600 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі - 8500 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час зважування транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки не враховано, що у спірному випадку перевезення здійснювалось сипучого вантажу, яким є рухомим під час маршруту транспортного засобу, а його маса не є сталою, що, власне, не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу дійсно здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року (ухвалене в порядку письмового провадження) адміністративний позов ПП «ТК «І.В.А.» - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Укртрансбезпеки від 27.12.2022р. №336600 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ПП «ТК «І.В.А.» судові витрати у сумі 3489,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, відповідач 12.09.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. та прийняти нове, яким позовні вимоги ПП «ТК «І.В.А.» - залишити без задоволення.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2024р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Укртрансбезпеки та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

01.10.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

19.10.2022р. посадовими особами Укртрансбезпеки, відповідно до направлення від 13.10.2022р. №000376, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів.

19.10.2022р. на автомобільній дорозі Р-3 під`їзд до М-03, 4 км + 100 м, зупинено транспортний засіб марки «MAN», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 .

Під час перевірки складені наступні документи:

- акт №0058410 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.10.2022р.;

- довідку №040173 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.10.2022р., в якій встановлено:

найменування, пункту габаритно-вагового контролю: Р-3 під`їзд до М-03, 4 км + 100 м

водій транспортного засобу: ОСОБА_1

автомобіль марки: MAN модель: TGX 18.440, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ,

напівпричіп марки: WIELTON, модель: NW, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ,

тип транспортного засобу: 12

результати вагового контролю: 1) 6,160; 2) 12,580; 3) 7,060; 4) 7,020; 5) 5,400; 6) -; 7) -; 8) -; повна маса транспортного засобу 40,220;

- талон №15293 від 19.10.2022р. о 10:50 год.

Так, навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становить 12,580 т при дозволеній 11,5 т. Перевищення становить 9,39 %, про що складено акт №0058410 від 19.10.2022р.

Вказаний Акт наданий водієві ОСОБА_1 під особистий підпис.

13.12.2022р. відповідачем складено та направлено рекомендованим листом (трек-номер поштового відправлення 996) на адресу перевізника запрошення від 12.12.2022р. №46250/34/24-22, яке було вручене 20.12.2022р.

Розгляд справи призначався на 22.12.2022р. з 12:00 год.

27.12.2022р. за результатами розгляду вказаних документів відповідачем прийнято постанову №306600 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі - 8500 грн., у зв`язку з порушенням законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись із правомірністю винесення зазначеної вище постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи даний позов, суд 1-ї інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності достатніх підстав для їх задоволення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.1 «Положення про Укртрансбезпеку» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

За приписами ст.5 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Так, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (ст.6 Закону №2344-III).

Згідно зі ст.48 вказаного Закону, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або ж інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або ж документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше 5%.

Матеріалами справи підтверджується, що адміністративно-господарські санкції застосовані до позивача постановою від 27.12.2022р. №306600 у зв`язку з встановленням факту перевищення (від 5% до 10%) транспортним засобом нормативних вагових параметрів при перевезенні вантажу, а саме встановлено осьові перевантаження транспортних засобів.

У відповідності до ст.60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; а також у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або ж подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. №2862-IV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як визначено у п.3 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України.

Пунктом 22.5 ПДР України регламентовано, що рух транспортних засобів та їх составів на автомобільній дорозі державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують навантаження на вісь:

на одинарну вісь 11,5 т;

на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5 т; від 1 до 1,3 метра 16 т; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 ти 19 т; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 ти 23 ти; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 т;

на строєні осі, в т.ч. транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21 т; понад 1,3 до 1,4 метра 24 т.

У відповідності до п.4 Правил №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, чи документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п.22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Підпунктом 4 п.2 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879) встановлено, що габаритно-ваговим контролем вважається контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законом параметрам та нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

При цьому, у силу вимог п.п.3,4,6 цього Порядку, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації і проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м.Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Габаритно-ваговий контроль, окрім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

За приписами п.п.15-18 та 20 Порядку №879, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль і проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. При цьому, у разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. Так, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.

Відповідно до п.3 «Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування» (затв. наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013р. №1007/1207), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до п.4 Порядку №1007/1207, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю:

1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю;

2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів;

3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422;

4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1);

5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до п.п.30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю;

6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС;

7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2);

8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищили нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3);

9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку;

10) у разі відсутності документів, передбачених у ст.48 Закону №2344-III, застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені ст.60 Закону №2344-III.

Як слідує з наявних в матеріалах даної справи акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в ході проходження габаритно-вагового контролю співробітниками Укртрансбезпеки встановлено, що навантаження на осі, у даному випадку, становлять: 1) 6,160 т; 2) 12,580 т; 3) 7,060 т; 4) 7,020 т; 5) 5,400 т; повна маса транспортного засобу 40,220 т.

Тобто, за результатами проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу ПП «ТК «І.В.А.» зафіксовано факт перевищення вагових параметрів, а саме навантаження на одиночну вісь транспортного засобу, фактичне навантаження на яку становило - 12,580 т, при нормативно допустимому - 11,5 т (відсоток перевищення склав 9,39 %).

Отже, навантаження на вісь перевищувало встановлені законом нормативні вагові параметри.

Викладене, із урахуванням положень наведених нормативних актів та приписів ст.60 Закону свідчить, що спірна постанова від 27.12.2022р. №306600 винесена відповідачем правомірно.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.07.2019р. у справі №803/1540/16 та від 31.07.2019р. у справі №802/518/17-а.

У контексті вказаного, судова колегія зауважує, що позивач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні певних вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, він зобов`язаний враховувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та, зокрема, можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, з огляду на що повинен використовувати в цих випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу.

Разом із тим, згідно з п.4 абз.2 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у п.22.5 ПДР України на 2%.

Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися.

З урахуванням зазначеного, доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, оскільки транспортний засіб на ваги (під час зважування) заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

Аналогічний висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 24.07.2019р. у справі №803/1540/16.

Посилання позивача, що відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування вагами, які не пройшли повірку та невідомо на якій підставі використовувалися відповідачем, то колегія суддів оцінює критично та вважає за необхідне зазначити таке.

Вимога стосовно необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка закріплена у п.19 Порядку №879, виключена з 08.09.2017р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №671.

Судова колегія зазначає, що з огляду на виключення п.19 Порядку №879, наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, що затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене за своєю суттю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 02.08.2018р. у справі №820/1420/17 та цілком відповідає правовій позиції цього ж Суду, висловленій у постанові від 22.12.2021р. у справі №420/3371/21.

Окрім того, слід звернути увагу і на те, що Додатком №3 до «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. за №1567) передбачено форму акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів» від 20.05.2013р. за №422 затверджено форму акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (додаток №3).

Разом із тим, Додаток №1 до Порядку №1007/1207, визначає форму довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, законодавчо не було встановлено вимог щодо зазначення характеристик вимірювально-зважувального обладнання в акті про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Вказані документи, складаються за затвердженою формою, і не містять графи, яка б визначала марку, модель та заводський номер вимірювально-зважувального обладнання тощо, що свідчить про відсутність у інспектора Укртрансбезпеки обов`язку вносити такі дані до вказаних документів.

При цьому, водій під час проведення зважування транспортного засобу, не позбавлений права отримати для ознайомлення на місці такого зважування відповідні документи про сертифікацію вагового комплексу і про його періодичну повірку та пересвідчитись у їх відповідності нормам чинного законодавства.

Разом із цим, ПП «ТК «І.В.А.» не надано доказів звернення водія транспортного засобу до інспекторів Укртрансбезпеки з проханням надати для ознайомлення вищезазначені документи та відповідно відмови останніх у видачі таких документів, та в матеріалах справи такі докази - відсутні.

Відповідно, відповідачем був правомірно проведений габаритно-ваговий контроль належного ПП «ТК «І.В.А.» транспортного засобу.

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги є суттєвими та свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПП «ТК «І.В.А.» в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову Приватного підприємства «ТК «І.В.А.» - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 12.06.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко