Справа № 640/8151/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Чернігів Справа № 640/8151/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство «ВКП «ЕСКО» (далі ТОВ «ЕСКО», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі ГУДФС у м. Києві, відповідач), у якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.02.2019 №0106.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що отримані плакати, листівки, каталоги, брошури, буклети, наліпки, блокноти, флаєри, гарантійні талони, сервісні сертифікати, бірки для сервісного центру, гофроящик ТОВ «ВКП «ЕСКО» використовувало в своїй господарській діяльності, тому в позивача не виникає обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2019 справу прийнято до провадження.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 13.12.2022 №2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу №640/8151/19 скеровано до Чернігівського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 15.04.2025 замінено Головне управління ДФС у м. Києві на його правонаступника Головне управління ДПС у місті Києві (далі ГУДПС у м. Києві, відповідач).

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, подав відзив на позов та пояснив, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено у зв`язку з тим, що під час перевірки встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість ТОВ «ВКП «ЕСКО» у зв`язку з списанням та безкоштовної роздачі товарно-матеріальних цінностей рекламного характеру. Так, товарно-матеріальні цінності рекламного характеру не відображались в операціях, пов`язаних з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанні робіт, наданні послуг (відображено на рахунку 93 «Витрати на збут»), тому у платника податків виникає обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до п. 198.5 ст. 198 або п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ТОВ «ВКП «ЕСКО» зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Основним видом господарської діяльності позивача є 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення (а.с. 237-238 т.3). Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість.

На підставі направлень та наказу, виданих ГУДФС у м. Києві, статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України посадовими особами відповідача проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «ВКП «ЕСКО» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2018.

За результатами перевірки складено акт від 22.01.2019 №34/26-15-14-01-06/22579667 (а.с. 16-51 т.1), у якому зазначено про порушення товариством вимог податкового законодавства, у тому числі, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 297 820 гривень, в т. ч. за січень 2016 року у сумі 216 грн., за лютий 2016 р. у сумі 291 грн., за березень 2016 року у сумі 3 375 грн., за квітень 2016 року у сумі 291 грн., за травень 2016 року у сумі 291 грн., за червень 2016 року у сумі 6645 грн., за липень 2016 року у сумі 290 грн., за серпень 2016 року у сумі 363 грн., за вересень 2016 року у сумі 6148 грн., за жовтень 2016 року у сумі 290 грн., за грудень 2016 року у сумі 9160 грн., за січень 2017 року у сумі 286 грн., за липень 2017 року у сумі 71131 грн., за серпень 2017 року у сумі 5073 грн., за листопад 2017 року у сумі 53234 грн., за грудень 2017 року у сумі 12576 грн., за січень 2018 року у сумі 483 грн., за липень 2018 року у сумі 108 938 грн., за вересень 2018 року у сумі 18739 грн.

Позивач подав заперечення на акт перевірки, залишені ГУДФС у м. Києві без задоволення (а.с. 55-70 т.1).

На підставі вказаних висновків перевірки ГУДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 22.02.2019 №0106, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 372005,00 грн. (а.с. 14 т.1).

Позивач оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення відповідача в адміністративному порядку, однак рішенням ДФС України скарга залишена без задоволення (а.с. 71-84 т.1).

У зв`язку з наведеним, ТОВ «ВКП «ЕСКО» звернулося до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до матеріалів справи для здійснення основного виду господарської діяльності позивач здійснював придбання у нерезидента CEDIMA GmbH (Німеччина) електроінструментів, аксксуарів, запасних частин, ручних інструментів, ящиків для інструментів, бензоінструментів та газонокосарок, на підтвердження чого надано контракти, з додатками (а.с. 85-229 т.1).

Оскільки отриманий від вказаного контрагента товар був укомплектований технічною документацією, інструкцією з використання та гарантійним талоном на іноземній мові, ТОВ «ВКП «ЕСКО» здійснювало його переукомплектування технічною документацією на українській мові.

Крім того, для надання споживачам належної інформації про товар, що реалізовується, його технічні характеристики, гарантійні зобов`язання у період, що перевірявся, товариство укладало відповідні договори з виготовлення рекламної продукції та участі у виставках і конференціях, що підтверджується наданими суду доказами (а.с. 56-73 т.2).

Отримані плакати, листівки, каталоги, брошури, буклети, наліпки, блокноти, флаєри, гарантійні талони, сервісні сертифікати, бірки для сервісного центру, гофроящик відображені позивачем в бухгалтерському обліку та використані ТОВ «ВКП «ЕСКО» для безпосереднього здійснення господарської діяльності (а.с. 230-233 т.1, 1-55 т.2).

Участь у виставках здійснювалась відповідно до виданих керівником товариства наказів, з урахуванням затверджених кошторисів (а.с. 74-75, 85-87, 96-97, 108-109 т.2). За результатами участі в конкурсі формувалась відповідна звітність (акти списання товарів, фотозвіти) (а.с. 76-84, 88-95, 98-107, 110-116 т.2).

Крім участі у виставках, ТОВ «ВКП «ЕСКО» проводило тренінги, конференції, на які запрошувало представників компаній, котрі реалізують товар позивача, для збільшення обсягів його продаж, на підтвердження чого надано накази керівництва про проведення тренінгу, звіти, фотозвіти, акти списання (117-249 т.2, 1-125 т.3).

Придбаний у нерезидента CEDIMA GmbH (Німеччина) товар, переукомплектований перекладеною документацією, у подальшому реалізовувався позивачем суб`єктам господарської діяльності, на підтвердження чого надано відповідні документи первинного та бухгалтерського обліку (а.с. 126-185 т.3).

Спірним питанням у даних правовідносинах є заниження, на думку контролюючого органу, ТОВ «ВКП «ЕСКО» податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку зі списанням та безкоштовною роздачею товарно-матеріально цінностей рекламного характеру.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно абзацу одинадцятого статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду..

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З наведених законодавчих положень вбачається, що формування платником податку об`єкту оподаткування здійснюється шляхом врахування витрат підприємства за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними документами, а також використання отриманих за договором товарів/послуг у власній господарській діяльності.

У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), податковий кредит може вважатися не підтвердженим.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарської операції, платник податку має право на віднесення податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Так, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі товариства та використання протягом перевіряємого періоду рекламної продукції для безпосереднього здійснення господарської діяльності (просування товару на ринку продаж). Також не було встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є неповними, недостовірними, суперечливими або такими ґрунтуються на інших документах, недійсність даних у яких установлена судом.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до статті 14 Закону України «Про інформацію» інформація про товар (роботу, послугу) - відомості та/або дані, які розкривають кількісні, якісні та інші характеристики товару (роботи, послуги). Інформація про вплив товару (роботи, послуги) на життя та здоров`я людини не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом. Правовий режим інформації про товар (роботу, послугу) визначається законами України про захист прав споживачів, про рекламу, іншими законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Гарантійні зобов`язання у будь-якому випадку включають також будь-які зобов`язання виробника (виконавця) або продавця, передбачені рекламою.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 №506 «Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів» гарантійні зобов`язання зазначаються виробником (продавцем) у гарантійному талоні за формою N 1-гарант і N2-гарант (додатки 2 і 3 ) або в іншому експлуатаційному документі у розділі "Гарантійні зобов`язання виробника". До експлуатаційних документів також додаються відривні талони на технічне обслуговування (у разі необхідності) і гарантійний ремонт за у нормою N 3-гарант і N 4-гарант (додатки 4 і 5). У разі коли експлуатаційними документами передбачено проведення робіт із введення товару в експлуатацію, виробником (продавцем) додається відривний талон за формою N 5-гарант.

Відповідно до пунктів 9 та 10 наказу Міністерства економіки України від 19.042007 №104 «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами» при продажу електропобутових товарів працівники суб`єкта господарювання зобов`язані в присутності споживача перевірити їх якість, комплектність, наявність технічного паспорта, гарантійного талона, інструкції з експлуатації, точність міри або кількості (шнура, проводу, дрібних товарів) та в обов`язковому порядку заповнити гарантійний талон.

До подання товарів у торговельний (демонстраційний) зал працівники суб`єкта господарювання проводять підготовку товарів до продажу (розпакування, перевірка цілісності індивідуальної упаковки, пломб підприємства-виробника, наявності маркувальних даних і якості, чищення, прасування, перевірка наявності інструкцій з експлуатації, технічних паспортів, гарантійних талонів, комплектність виробів, перевірка роботи в дії тощо).

Враховуючи наведені вимоги чинного законодавства, суд погоджується з позицією позивача, що з метою здійснення господарської діяльності ним цілком обґрунтовано, для надання споживачам належної інформації про товар, що реалізовувався, його технічні характеристики, гарантійні зобов`язання, здійснювалось замовлення та подальше використання банерів, талонів, наліпок, бірок, брошур тощо.

Крім того, суд зауважує, що певні активи можуть бути визнані товаром лише в разі належності їх або до основних фондів, до оборотних активів, або до об`єктів права інтелектуальної власності чи аналогічних об`єктів.

Поняття активів містилось в пункті 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з яким активи - це ресурси, контрольовані підприємством в результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Поняття оборотних активів визначено пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 2 «Баланс» відповідно до якого оборотні активи - це грошові кошти та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу. При цьому еквіваленти грошових коштів згідно з пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 4 «Звіт про рух грошових коштів» - короткострокові високоліквідні фінансові інвестиції, які вільно конвертуються у певні суми грошових коштів і які характеризуються незначним ризиком зміни їх вартості.

Отже, оборотними є такі активи, що є або еквівалентами грошових коштів, або призначені для реалізації чи споживання. Всі інші активи належать до необоротних (пункт 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 2 «Баланс»).

Втім за своєю сутністю безоплатно роздані позивачем блокноти, календарі, пакети, папки, тощо є рекламними матеріалами, що не призначені для реалізації чи споживання платником (позивачем у справі), такі активи за загальним правилом не належать до оборотних, а тому не є товаром у розумінні чинного законодавства України. З огляду на викладене, безоплатна роздача таких матеріалів не утворює об`єкт оподаткування податковим на додану вартість.

Розповсюдження платником рекламних матеріалів є, по суті, їх передачею іншим особам для власних потреб самого ж платника, що здійснюється для цілей його основної оподатковуваної діяльності. Отже, такі дії мають кваліфікуватися не як реалізація товару, а як передача для власних потреб. Так, при реалізації товару у покупця, споживача існує зустрічна потреба у вчиненні правочину, тоді як при передачі рекламних матеріалів така потреба виникає лише у рекламодавця, якому необхідно стимулювати покупців.

Економічна мета від такої передачі полягає у перспективі отримати дохід у майбутньому не від власне розповсюдження рекламної продукції як передачі відповідних матеріалів у власність іншим особам, а від популяризації імені товариства, розповсюдження інформації про його товари з ціллю привернення уваги невизначеного кола осіб до діяльності позивача. Передача ж у рекламних цілях продукції у власність іншим особам є лише формою розповсюдження реклами, що не наділяє таку передачу ознаками поставки.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, суд зазначає, що підстави для донарахування позивачу податкових зобов`язання з податку на додану вартість по спірним операціям відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.02.2019 №0106.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» судові витрати в сумі 4521 (чотири тисячі п`ятсот двадцять одна) грн. 32 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2025 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «ЕСКО» (, вул. Сирецька, 33Ш, м. Київ, 04073).

Відповідач: Головне управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116).

Суддя С.В. Бородавкіна