Справа № 380/18406/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 рокусправа № 380/18406/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) про визнання протиправними дій, скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у прийнятті рішення про зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов;

- скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 17.09.2021 №22 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2021 №705ад в частині зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов;

- зобов`язати відповідача поновити позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з дня зарахування, складом сім`ї 3 особи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до 16.04.2021 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби позивач був зарахований на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 складом сім`ї із трьох осіб. Втім, рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом від 17.09.2021 №22, позивача знято з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням в запас. Позивач стверджує, що у відповідача були відсутні законні підстави для знаття його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, тому звертається до суду із цим позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 04.09.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 23.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що відповідно до абз. 1 п. 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Тобто, у разі звільнення з військової служби військовослужбовців за підставами, не зазначеними в Законі, в тому числі у зв`язку з закінченням терміну дії контракту, не передбачено залишення їх на квартирному обліку у військових частинах. Наголошує на тому, що Відповідно до абз. 1 п. 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Тобто, у разі звільнення з військової служби військовослужбовців за підставами, не зазначеними в Законі, в тому числі у зв`язку з закінченням терміну дії контракту, не передбачено залишення їх на квартирному обліку у військових частинах.

Ухвалою суду від 16.12.2024 клопотання представника відповідача про залучення третьої особи до участі у справі задоволено; залучено Самбірську квартирно-експлуатаційну частину (району) (81400, Львівська обл., м. Самбір, вул. Завокзальна, 13; ) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалу суду від 16.12.2024 доставлено третій особі в електронний кабінет 19.12.2024.

Третя особа правом подання пояснень не скористалась.

Ухвалою суду від 16.12.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 08.01.2025 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви в частині подання доказів на підтвердження моменту отримання листа від 12.07.2024 №372.

Ухвалою суду від 20.01.2025 продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії; визнано поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, та поновлено строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командувала Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.03.2021 №93 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 років з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з протоколу №22 від 17.09.2021 житлова комісія військової частини НОМЕР_1 постановила на підставі п. 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла до 23.04.2021 та пункту 29 Постанови Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» у зв`язку зі звільненням майора ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», зняти з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умова шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у військовій частині НОМЕР_1 майора запасу ОСОБА_1 , 1982 р.н. складом сім`ї 3 (три) особи: (він, дружина ОСОБА_2 , 1981р.н., син ОСОБА_3 , 2011 р.н.) та виключити зі списків осіб, які перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

У відповідності до зазначеного рішення командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ від 17.09.2021 «Про зняття з обліку військовослужбовців (звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов)».

Позивач не погоджується із зазначеними рішеннями, відтак звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціальної) - захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) (тут і далі в редакції, чинній станом на день звільнення позивача з військової служби) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).

Питання забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульовано статтею 12 Закону №2011-ХІІ.

Частиною 1 ст. 12 Закону 2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 4 ч. 1 ст. 12 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Згідно з ч. 9 ст. 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України (далі ЖК України), іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено ч. 1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень ст. 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Згідно із статтею 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів.

Відповідно статті 12 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2006 № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі Порядок № 1081) (тут і далі в редакції, чинній станом на день звільнення позивача з військової служби) затвердив Порядок № 1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно із пунктом 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

У відповідності до пункту 29 Порядку №1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Як слідує зі змісту частини 9 статті 12 Закону №2011-ІІ та пункту 29 Порядку №1081 особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку, має право на залишення на квартирному обліку з підстав, перелік яких є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, пункт 30 Порядку №1081 передбачає випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшені житлових умов, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на грошову компенсацію, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку № 1081.

При цьому суд зазначає, що частиною першою статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави дійти висновку, що у словосполученні «звільнення з військової служби у запас або у відставку за віком, станом здоров`я», що міститься у частині 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ такі умови як вік і стан здоров`я, відносяться виключно до поняття «звільнення у відставку», як варіанту (способу) звільнення з військової служби, і жодним чином не відноситься до поняття «звільнення у запас».

Така юридична визначеність зазначених понять підтверджується висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 359/2295/17, від 08.04.2020 у справі № 683/2197/18 (провадження № 61-14634св19), від 15.10.2020 у справі № 636/1424/19 (провадження № 61-449св20).

Вказану позицію також підтримав Верховний Суд у постанові від 27.02.2025 у справі №230/276/21.

З наведеного висновується, що у разі звільнення військовослужбовця в запас, в тому числі і на підставі пп. «к» п. 2 ч. 5 ст.26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 років з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), та наявністю у нього більше 20 років календарної вислуги, за відсутності підстав для зняття його з обліку, наведених у пункті 30 Порядку № 1081, за такою особою зберігається право на перебування на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та право на грошову компенсацію за належне їй для отримання жиле приміщення відповідно до вимог частини 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (складом сім`ї 3 особи: позивач, дружина ОСОБА_2 , 1981р.н., син ОСОБА_3 , 2011 р.н.).

Згідно з витягом з наказу командувала Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.03.2021 №93 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 років з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) ОСОБА_1 .

На час звільнення з військової служби календарна вислуга позивача становила 20 років 8 місяців 8 днів.

Після звільнення позивача з військової служби житлова комісія військової частини НОМЕР_1 протоколом від 17.09.2021 №22 постановила на підставі п. 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла до 23.04.2021 та пункту 29 Постанови Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» у зв`язку зі звільненням Майора ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», зняти з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умова шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у військовій частині НОМЕР_1 майора запасу ОСОБА_1 , 1982 р.н. складом сім`ї 3 (три) особи: (він, дружина ОСОБА_2 , 1981р.н., син ОСОБА_3 , 2011 р.н.) та виключити зі списків осіб, які перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

У відповідності до зазначеного рішення командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ від 17.09.2021 «Про зняття з обліку військовослужбовців (звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов)».

Втім, зважаючи на те, що позивача звільнено з військової служби у запас, та станом на момент звільнення його вислуга на військовій службі перевищувала 20 років, у відповідача не було підстав для виключення позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Жодних умов, які можуть слугувати підставою для зняття з обліку громадян, які потребують поліпшених житлових умов, наведених у пункті 30 Порядку №1081, відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про протиправність рішення відповідача щодо зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Позивач у заявлених позовних вимогах просить визнати протиправними дії відповідача, які полягають у прийнятті рішення про зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 17.09.2021 №22 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2021 №705ад в частині зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Водночас, оскільки результатом дій відповідача щодо зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, стало прийняття ним рішення, оформленого протоколом від 17.09.2021 №22, та наказу від 17.09.2021 №705ад, та зважаючи на порушення прав позивача саме зазначеним рішенням та наказом, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині належить задовольнити у спосіб: визнати протиправними та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 17.09.2021 №22, та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2021 №705ад, в частині зняття позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Встановлення судом факту протиправності оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень зумовлює виникнення потреби в обтяженні цього суб`єкта обов`язком усунути всі спричинені рішеннями негативні юридичні наслідки та повернути позивача у первинне правове становище, яке існувало до моменту прийняття протиправних рішень, вчинивши дії з поновлення позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Відтак, слід зобов`язати відповідача поновити позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з дня зарахування, складом сім`ї 3 особи ( ОСОБА_1 , 1982 р.н., дружина ОСОБА_2 , 1981р.н., син ОСОБА_3 , 2011 р.н.).

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району), про визнання протиправними дій, скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 17.09.2021 №22.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2021 №705ад, в частині зняття ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Зобов`язати військову частину поновити ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з дня зарахування, складом сім`ї 3 особи ( ОСОБА_1 , 1982 р.н., дружина ОСОБА_2 , 1981р.н., син ОСОБА_3 , 2011 р.н.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Третя особа Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (району) (81400, Львівська обл., м. Самбір, вул. Завокзальна, 134; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна