Справа № 620/6148/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 червня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/6148/25

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Ічнянської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Ічнянської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів від 04 березня 2025 року, проведеного Службою у справах дітей Ічнянської міської ради за заявою ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року;

- зобов`язати Службу у справах дітей Ічнянської міської ради провести повторне інспекційне відвідування одержувача аліментів - ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , щодо цільового витрачання аліментів, з обов`язковою участю при проведенні інспекційного відвідування дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дотриманням при проведенні інспекційного відвідування всіх вимог Порядку № 1713 і прийняттям за результатами проведеного інспекційного відвідування обґрунтованого висновку щодо цільового витрачання аліментів, який відповідатиме вимогам закону.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку суду заявлений позов не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

З позовної заяви вбачається, що позивачем 11.02.2025 подано заяву до Служби у справах дітей Ічнянської міської ради, в якій просив відповідача, при проведенні інспекційної перевірки цільового витрачання ОСОБА_2 коштів аліментів на утримання його сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обстежити умови проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб; також - за результатами перевірки скласти в установленому порядку висновок про перевірку, який направити йому на поштову та електронну адресу, вказані в заяві.

Листом від 07 березня 2025 року № 01-09/69 відповідач повідомив, що за результатами розгляду заяви позивача 04 березня 2025 року було проведено інспекційне відвідування одержувача аліментів щодо цільового витрачання аліментів на дитину, про що складений висновок.

У висновку відповідач зазначив, що за результатами проведеної перевірки було встановлено, що одержувач аліментів забезпечує базові потреби дитини, а саме: дитина забезпечена збалансованим харчування, одягом та взуттям в достатній кількості та відповідно до сезону, віку, вподобань дитини; дитина забезпечена іграшками, розвиваючими книгами, канцтоварами в достатній кількості; в дитини наявні сучасні гаджети для навчання та розвитку, наявний достатній запас ліків; в дитини наявна окрема кімната, в якій є місце для навчання, розвитку та відпочинку.

Також відповідач вказав у висновку, що одержувач аліментів надала підтвердження цільового використання коштів, а саме: квитанції на придбання комп`ютера (сума 25 599,00 грн.), клавіатури дротової (сума 999,00 грн.), одягу (сума - 1327 грн.), на відпочинок. При цьому, яка сума коштів була витрачена одержувачем аліментів на відпочинок дитини і якими доказами це підтверджується, у Висновку не зазначено.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У той же час, згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, які стосуються безпосередньо особи, яка звертається за захистом своїх прав.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року № 11-192апп18 зазначив, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом розгляду є правомірність висновку Служби у справах дітей Ічнянської міської ради, а спір виник із сімейних відносин щодо майнових прав та інтересів неповнолітньої дитини, зокрема в частині цільового витрачання аліментів на дитину.

Питання контролю за цільовим витрачанням аліментів врегульовано статтею 186 Сімейного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 186 Сімейного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

При цьому, питання власності на аліменти, одержані на дитину врегульовано статтею 179 Сімейного кодексу України.

Згідно частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Частина друга цієї ж статті вказує, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Отже, поданий до суду позов стосується захисту майнових прав дитини і пов`язаний із сімейними правовідносинами, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Розгляд даного спору віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

В свою чергу, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень, то спір не змінює свій приватноправовий характер та підлягає вирішенню у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Частиною першою статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Подібна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 500/6325/17 від 13 червня 2018 року та № 496/4271/16-а від 04 липня 2018 року.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що дану позовну заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, а отже у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Отже, із урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, предмета спору та характер спірних матеріальних правовідносин суд вважає, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На підставі викладеного, суд роз`яснює, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 241- 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 620/6148/25.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.І. Соломко