Справа № 420/9283/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9283/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеська міська рада про визнання протиправними накази, нарахування та стягнення премії, середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеська міська рада в якому позивач просить суд: визнати протиправними і скасувати накази Департаменту культури та туризму Одеської міської ради «Про преміювання» в частині виплатити грошову премію ОСОБА_1 у розмірі 10% за серпень 2022 (наказ від 12.08.2022 № 8/п), за вересень 2022 (наказ від 20.09.2022 № 9/п), за жовтень 2022 (наказ від 20.10.2022 № 10/п), за листопад 2022 (наказ від 18.11.2022 № 11/п); зобов`язати нарахувати та стягнути солідарно з Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 неправомірно недонараховану премію щомісячно по 20% премії за 4 місяці та 3 дні (серпень-грудень 2022 року); зобов`язати нарахувати та стягнути солідарно з Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому при звільненні сум за шість місяців; стягнути солідарно з Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог та поясненнях зазначено, що 03.01.2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу по роботі з бібліотеками та історико-топонімічної комісії Департаменту культури та туризму Одеської міської ради згідно з Розпорядженням міського голови від 26.12.2017 року № 1647К, 05.12.2022 року позивача звільнено з займаної посади за переведенням до Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України згідно з Розпорядженням міського голови від 05.12.2022 року № 1528К, про що зроблено запис в трудовій книжці позивача. Позивач вважає, що при звільненні Департаментом культури та туризму Одеської міської ради допущено порушення діючого трудового законодавства України. Довідкою Департаменту фінансів Одеської міської ради від 31.07.2023 року № 1 «Про результати перевірки скарги ОСОБА_1 » встановлено, що відповідно до наказу Департаменту від 25.08.2022 № 24 «Про відпустку ОСОБА_2 », позивачу здійснена оплата частини основної щорічної відпустки тривалістю 14 календарних днів з 07.09. по 20.09.2022 року та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення. Нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100. Фактично матеріальна допомога на оздоровлення була нарахована у сумі 10 137,39 грн. Відповідно до наданих розрахунків заробітної плати та табелів обліку робочого часу Департаменту за липень та серпень 2022 року ОСОБА_1 матеріальна допомога на оздоровлення мала бути нарахована в сумі 15 930,20 грн. Різниця між нарахованою Департаментом ОСОБА_1 та середньомісячною сумою матеріальної допомоги на оздоровлення, яка була розрахована під час перевірки, склала 5 792,81 грн. Це ж порушення (недоплачену при звільненні суму ОСОБА_1 ) встановлено та доведено до відома позивача інформацією Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.10.2023 року. Позивач вважає, що на порушення ст.116 КЗпП України, вказана сума, виплата якої мала відбутися у день звільнення. Остаточний розрахунок здійснено за даними Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.10.2023 року 27.12.2022 року, про що свідчить відомість нарахування коштів № 29 (виплата заробітної плати) за грудень 2022 року. Фактично на банківський рахунок кошти були отримані позивачем лише 29.12.2022 року, що суперечить ст. 116 КЗпП України. В ході проведення позапланового заходу Департаментом туризму надані накази про преміювання працівників за період з липня по листопад 2022 року. Позивачу встановлено наступні розміри премій: - за липень у розмірі 30% (наказ від 18.07.2022 № 7/1); - за серпень у розмірі 10% (наказ від 12.08.2022 № 8/п); - за вересень у розмірі 10% (наказ від 20.09.2022 № 9/п); - за жовтень у розмірі 10% (наказ від 20.10.2022 № 10/п); - за листопад у розмірі 10% (наказ від 18.11.2022 № 11/п).

Премія за три робочі дні грудня 2022 року працівникам Департаменту не нараховувалась у зв`язку із реорганізацією установи, що підтверджується листом Одеського міського голови на адресу позивача від 04.10.2023 року. Одночасно в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Департаментом не надані доповідні керівників структурних підрозділів Департаменту, в яких зазначається розмір премії з урахуванням показників, які зазначені у Положенні. Листом від 26.07.2023 року Комісії з припинення діяльності Департаменту культури та туризму Одеської міської ради позивачу також підтверджено, що у розпорядженні Комісії відсутні копії доповідних керівників структурних підрозділів, на підставі яких нараховувались премії посадовим особам Департаменту туризму. Згідно інформації Комісії з припинення діяльності Департаменту культури та туризму Одеської міської ради від 09.08.2023 року середній розмір преміювання працівників Департаменту туризму за період з січня по грудень 2022 року становив: - січень 50%; - лютий 50%; - березень 50%; - квітень 50%; - травень 30%;- червень 30%; - липень 30%; - серпень 30%; - вересень 30%; - листопад 30%

Згідно інформації Комісії з припинення діяльності Департаменту культури та туризму Одеської міської ради від 22.11.2023 року, розмір преміювання позивача за період січень-червень 2022 року складав: - січень 30%; -лютий 40%; - березень 40%; - квітень 70%; - травень 50%; - червень 30%

Позивач зазначає, що відповідно до п.2.3 Колективного договору Департаменту культури та туризму Одеської міської ради на 2020-2022 роки, сторони домовились не допускати обмеження трудових прав та соціально-економічних інтересів працівників.

Згідно з п.3.3 Положення про преміювання, для визначення розміру премії враховуються показники: своєчасність та якість виконання основних завдань, визначених положенням про Департамент, посадовими інструкціями; виконавча дисципліна; трудова дисципліна; інші показники.

У відповідності до п.3.7 Положення про преміювання, працівники можуть бути позбавлені премії повністю або частково за несвоєчасне або неякісне виконання своїх посадових обов`язків, в тому числі з порушенням строків виконання доручень, неякісною підготовкою матеріалів, тощо, порушення правил внутрішнього розпорядку, трудової дисципліни та громадського порядку.

На думку позивача, підстави для позбавлення позивача премії повністю або частково у серпні-грудні 2022 року були відсутні. Порушень трудового розпорядку та інших позивач не допускав. Навпаки, за сумлінну плідну працю, високий професіоналізм, зразкове виконання службових обов`язків ОСОБА_1 був відзначений Почесною грамотою, підписаною Одеським міським головою. Крім того, у відомостях про складові заробітної плати позивача за серпень-листопад 2022 року наявна складова надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливих робіт. Вона складає 50% від суми посадового окладу надбавки за ранг надбавки за вислугу років. У серпні-грудні 2022 року ця надбавка була 50%, що вказує на відсутність порушень з боку позивача та виконання ним посадових обов`язків на достатньому рівні.

Так, згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 07.11.2007 №8379/0/14-07/13, надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи установлюються до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років, залежно від конкретних завдань, що стоять перед відповідним органом виконавчої влади, у разі сумлінного та якісного виконання працівником протягом певного періоду своїх посадових обов`язків, професіоналізму, компетентності, ініціативності та відсутності порушень виконавської і трудової дисципліни за наказом керівника.

Отже, надбавка за високі досягнення у праці може встановлюватися працівникам за якісне, своєчасне і в повному обсязі виконання функцій (обов`язків), встановлених положеннями про відповідні органи та посадовими інструкціями, а також з урахуванням їх ініціативи, особистого вкладу в загальні результати роботи.

Наведене виключає підстави для позбавлення позивача премії повністю або частково у серпні-грудні 2022 року.

Позивач вважає, що накази Департаменту культури та туризму Одеської міської ради «Про преміювання» в частині виплати грошової премії ОСОБА_1 у розмірі 10% за серпень (наказ від 12.08.2022 № 8/1), за вересень (наказ від 20.09.2022 № 9/п), за жовтень (наказ від 20.10.2022 № 10/п), за листопад (наказ від 18.11.2022 № 11/п) підлягають визнанню неправомірними і скасуванню. Виплаті належать грошові премії у розмірі 30% за серпень, за вересень, за жовтень, за листопад 2022 року.

На думку позивача, при розрахунку при звільненні незаконно не були нараховані та не були виплачені позивачу щомісячно по 20% премії за 4 місяці та 3 дні.

Від відповідача - Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради надійшов відзив в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 жодним чином не зазначається про порушення його прав саме Департаментом, та не надано жодного доказу на підтвердження цього. Спір про звільнення позивача з Департаментом відсутній. Як вказує відповідач Департамент не був роботодавцем з яким позивач у період до 06.12.2022 перебував у трудових відносинах, жодних управлінських рішень щодо позивача у даних спірних правовідносинах Департамент не приймав, трудових спорів між позивачем та Департаментом, не було, а отже будь-які зобов`язання перед ОСОБА_1 у Департаменту відсутні. Відповідач зазначає, що встановлення премії є правом роботодавця, для реалізації якого має бути певне об`єктивне підґрунтя. Тобто право отримати премію не може бути безумовним і пов`язуватися лише з фактом перебування на посаді. За своїм змістом премія є стимулюючою виплатою, що встановлюється працівникам виходячи з результатів роботи, з метою заохочення та мотивації. Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові 04 липня 2018 року у справі № 805/1182/17-a... «Донецький апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, прийшов до висновку, що встановлення премії є правом, а не обов`язком керівника, а її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби та виплачується у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції. Верховний Суд зазначені висновки суду вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права». Департамент також звертає увагу суду на те, що чинним законодавством не передбачено, що розмір премії за поточний місяць повинен дорівнювати розміру премії за попередній місяць або перевищувати його. На день звільнення позивача з Департаменту культури та туризму Одеської міської ради 05.12.2022, нарахована матеріальної допомоги на оздоровлення йому була виплачена Департаментом культури та туризму Одеської міської ради ще у вересні 2022 року, у зв`язку з чим вона не могла входити до сум, які підлягали виплаті під час звільнення ОСОБА_3 з Депаратменту культури та туризму Одеської міської ради. Законом який регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні, умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування є Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Статтею 21 даного закону врегульовані відносини з надання посадовим особам місцевого самоврядування відпусток та матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівникам органів зазначених у п. 1. даної постанови надано права надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Таким чином, розмір матеріальної допомоги на оздоровлення може бути меншим за середньомісячну заробітну плату працівника, але не може її перевищувати. Відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. На виконання зазначеної норми, відповідно до Наказу Департаменту культури та туризму Одеської міської ради від 05.12.2022 № 48, ОСОБА_1 була нарахована та виплачена компенсація за невикористані дні відпустки.

Від відповідача Департаменту культури та туризму Одеської міської ради надійшов відзив в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог фактично з тих самих підстав, що і у відзиві Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради.

Від Одеської міської ради надійшли письмові пояснення в яких заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що Одеська міська рада погоджується із доводами відповідачів, викладеними у відповідних відзивах на позовну заяву щодо того, що ОСОБА_1 були виплачені всі, передбачені трудовим законодавством, виплати при звільненні. Жодного звернення позивача щодо оскарження розміру таких виплат протягом визначеного законодавцем строку матеріали справи не містять. Наведене свідчить про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 Одеська міська рада акцентує увагу на те, що лист Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 29.09.2023 року № М1-16196183 є недопустимим доказом, оскільки проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) відбувалося із порушенням норм чинного законодавства, зокрема, за відсутності визначених законом підстав для його проведення в період дії воєнного стану. Разом із цим, у даному листі містяться необґрунтовані висновки, які не відповідають положенням законодавства щодо проходження публічної служби, зокрема, положенням щодо відпусток посадових осіб місцевого самоврядування та щодо юрисдикції даного, спору. Також третя особа вказує на неправильний розрахунок ціни позову, який є додатком до позовної заяви. На думку третьої особи з огляду на те, що компенсація за роботу у вихідний день стосувалася чергування ОСОБА_1 20.08.2022 року (тобто до звільнення 05.12.2022 року) та була виплачена позивачу така компенсація не стосується виплат при звільненні, а тому не може бути включена у стягнення середнього заробітку у судовому порядку. Разом із цим, жодного обґрунтування протиправності такої компенсації позовна заява не містить, як і відповідної позовної вимоги, направленої на поновлення нібито порушеного права позивача у цій частині.

Ухвалою суду від 18.04.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представників Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради та Одеської міської ради про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.04.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, Одеської міської ради про залишення без розгляду адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, судом встановлено, що 03.01.2018 року ОСОБА_1 (позивач) призначено на посаду головного спеціаліста відділу по роботі з бібліотеками та історико-топонімічної комісії Департаменту культури та туризму Одеської міської ради згідно з Розпорядженням міського голови від 26.12.2017 року № 1647К.

Рішенням Одеської міської ради від 28.09.2022 року № 978-VIII вирішено,

зокрема:

1. Створити Департамент культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради та затвердити Положення про нього згідно з додатком 1.

2. Припинити діяльність Департаменту культури та туризму Одеської міської ради шляхом його ліквідації.

5. Визначити, що Департамент культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради є правонаступником повноважень виконавчих органів Одеської міської ради, що припиняють свою діяльність згідно з пунктами 2-4 цього рішення.

6. Призначити комісію з припинення діяльності Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту міжнародного співробітництва та маркетингу Одеської міської ради, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради згідно з додатком 2.

7. Встановити двомісячний строк для заявлення вимог кредиторів Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту міжнародного співробітництва та маркетингу Одеської міської ради та Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, який обчислюється з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо їх припинення. Вимоги кредиторів у письмовому вигляді надаються до комісії з припинення діяльності Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту міжнародного співробітництва та маркетингу Одеської міської ради, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, призначеної п. 6 цього рішення, за адресою: 65026, м. Одеса, вул. Катерининська, 14.

Розпорядженням міського голови від 05.12.2022 року №1528 К ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та переведено до Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради.

Наказом Департаменту культури та туризму Одеської міської ради від 05.12.2022 року № 48 визначено:

виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за період 03.01.2020 року 06.01.2021 року 6 календарних днів, 03.01.2021 року 02.01.2022 року 43 календарних дні; 17 календарних днів, 03.01.2022 року 30.11.2022 року

бухгалтерії Департаменту провести повний розрахунок відповідно до нинного законодавства.

Департаментом фінансів Одеської міської ради була проведена перевірка з питання правильності нарахування заробітної плати та інших виплат, передбачених законодавством України ОСОБА_1 за період його роботи в Департаменті культури та туризму Одеської міської ради з 01.08.2022 по 05.12.2022 року.

Довідкою Департаменту фінансів Одеської міської ради від 31.07.2023 року № 1 «Про результати перевірки скарги ОСОБА_1 » встановлено, що наказом по Департаменту «Про організацію чергування у Департаменті культури та туризму Одеської міської ради у вихідні дні серпня 2022 року» від 01 серпня 2022 року № 19 затверджено графік чергувань працівників Департаменту в вихідні дні (додаток 7). Згідно з графіком головний спеціаліст ОСОБА_4 знаходився на чергуванні 20.08.2022 року, що відображено у додатковому табелі робочого часу за серпень 2022 року. Преміювання працівників Департаменту, зокрема ОСОБА_1 , здійснювалося відповідно до Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам (далі Положення), затвердженого директором Департаменту ОСОБА_5 , яке є додатком 1 до колективного договору на 2020-2022 роки, зареєстрованого за №11/6-84 від 15.01.2020р у Департаменті труда та соціальної політики Одеської міської ради, схваленого загальними зборами трудового колективу Департаменту за протоколом від 02.01.2020р.№1 (додаток 1). Відповідно до п.п.3.2. п.3 Положення щомісячне преміювання працівників Департаменту проводиться на підставі доповідних керівників структурних підрозділів Департаменту та наказів, в яких зазначається розмір премії з урахуванням показників. Фактично доповідні керівників структурних підрозділи Департаменту до наказів не надавалися. Відсоток премії працівникам Департаменту за період серпень-грудень 2022 року встановлено на підставі наказів директора Департаменту (додаток 5): від 12 серпня 2022 року №№8/п в розмірах від 10 до 70%, ОСОБА_1 10% (1324,07 грн), з урахуванням перерахунку в вересні 2022р.; від 20 вересня 2022 року №9/п в розмірах від 10 до 70%, ОСОБА_1 - 10% (690,82 грн), відпрацьовано згідно табелю за вересень 2022 року 12 робочих днів у зв`язку з відпусткою; від 20 жовтня 2022 року № 10/п в розмірах від 10 до 70%, ОСОБА_1 -10% (1 208,93 грн.): від 18 листопада 2022 року №11/п в розмірах від 10 до 40%, ОСОБА_1 - 10% (1 266,50 грн). Премія за три робочих дні грудня 2022 року працівникам Департаменту не нараховувалась у зв`язку з реорганізацією установи. Відповідно до наказу Департаменту від 25 серпня 2022 року 22 «Про відпустку ОСОБА_2 » ОСОБА_1 здійснена оплата частини основної щорічно відпустки тривалістю 14 календарних днів з 07 вересня по 20 вересня 2022 року (додаток 8) та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення. Нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Фактично матеріальна допомога на оздоровлення була нарахована у сумі 10 137.39 грн. Відповідно до наданих розрахунків заробітної плати та табелів обліку робочого часу Департаменту за липень та серпень 2022 року ОСОБА_1 матеріальна допомога на оздоровлення мала бути нарахована в сумі 15 930,20 грн. Різниця між нарахованою Департаментом ОСОБА_1 та середньомісячною сумою матеріальної допомоги на оздоровлення, яка була розрахована під час перевірки, склала 5 792,81 грн. У листопаді 2022 року згідно наказу Департаменту від 17 листопада №№31 «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» (додаток 9) ОСОБА_1 нараховано та сплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у розмірі посадового окладу з урахуванням надбавок та доплати, а саме: за ранг, за вислугу років, за високі досягнення у праці, за ведення військового обліку у сумі 12 665,00 грн. Відповідно до рішення Одеської міської ради від 28.09.2022 р. № 978-VIII «Про створення Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради та припинення діяльності деяких виконавчих органів Одеської міської ради» з урахуванням статті 42 Закону. У країни «Про місцеве самоврядування в Україні» 5 грудня 2022 року працівники Департаменту звільнені. Наказом Департаменту від 05 грудня 2022 року №48 «Про звільнення ОСОБА_2 » (додаток 6) ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з переведенням до Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради (підстава. Розпорядження міського голови від 05.12.2022 року №1528К), з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної відпустки у кількості 66 календарних днів у сумі 38 399,46 грн (додаток 15) Розпорядженням міського голови «Про призначення працівників Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради» від 06.12.2022 року №1542К (додаток 2) ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста сектору маркетингу управління туризму з 06 грудня 2022 року. Розпорядженням міського голови від 27.12.2022 року № 1642K «Про звільнення ОСОБА_1 » (додаток 3) ОСОБА_1 звільнено з посади за угодою сторін з 29 грудня 2022 року. Відповідно до п.1.7. Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Департаменту (додаток 1 до Колективного договору на 2020 - 2022 роки) підставою для виплати премії для головних спеціалістів були накази директора Департаменту. Фактичне нарахування заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством України, здійснювалось відповідно до наказів директора Департаменту. Обрахувати обсяги зменшення нарахування виплат матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суми компенсації за дні невикористаної відпустки під час звільнення. суми компенсації за роботу у вихідний день не має підстав.

За результатом звернення ОСОБА_1 Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань звернення надано відповідь від 23.10.2023 року за №ПД/3.1/1265-ЗВ-23 в якій, крім іншого зазначено, що в ході проведення позапланового заходу головою комісії з припинення діяльності ДК та Т Одеської МР надано накази про преміювання працівників ДК та Т Одеської МР, за період з липня по листопад 2022 року, за якими позивачу встановлено наступні розміри премій: за липень у розмірі 30% (наказ від 18.07.2022 № 7/п); за серпень у розмірі 10% (наказ від 12.08.2022 №8/11); за вересень у розмірі 10% (наказ від 20.09.2022 № 9/п); за жовтень у розмірі 10% (наказ від 20.10.2022 № 10/п); за листопад у розмірі 10% (наказ від 18.11.2022 № 11/п). Одночасно, в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ДК та Т. Одеської МР не надані доповідні керівників структурних підрозділів ДК та Т Одеської МР, в яких зазначається розмір премії з урахуванням показників, які зазначені у Положенні. Одночасно, голова комісії з припинення діяльності ДК та Т Одеської МР надав в ході заходу державного нагляду (контролю) табелі обліку робочого часу працівників за місяці 2022 року: липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень. За серпень 2022 року надано табель обліку робочого часу з відображенням роботи працівників ДК та Т Одеської МР, згідно якого позивач не працював у вихідні дні. Одночасно, для вивчення надано ще один табель обліку робочого часу за серпень 2022 року, з відображенням лише роботи позивача, де зазначена відмітка «Ч» - 20 серпня 2022 року. В жодному іншому вищезазначеному табелі обліку робочого часу, які надані в ході позапланового заходу державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю головою комісії з припинення діяльності ДК та Т Одеської МР не відмічена робота позивача у вихідний день. Так, роботодавцем порушено вимоги частини першої статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. В ході проведення перевірки, надано наказ ДК та Т Одеської МР від 01.08.2022 № 19 про організацію чергування у ДК та Т Одеської МР, яким затверджено графік чергування працівників, відповідно до якого позивач, повинен чергувати 20 серпня 2022 року у проміжок часу: 09.00-15.00. Підтвердження ознайомлення позивача із зазначеним наказом відсутнє. Зокрема, наказом ДК та Т Одеської МР від 31.08.2022 № 19/1, «в зв`язку з виробничою необхідністю та відповідно до графіку чергування у Департаменті культури та туризму Одеської міської ради» наказано наступне: « 1. ОСОБА_1 , головному спеціалісту відділу по роботі з бібліотеками та історико-топономічною комісією, бути присутнім у приміщенні Департаменту культури та туризму Одеської міської ради 20 серпня 2022 року з 9.00 до 15.00 годин, для здійснення чергування. 2. Відділу фінансового та правового забезпечення здійснити виплату середньочасової плати за 6 годин чергування у двократному розмірі». У нижній частині наказу ДК та Т Одеської МР від 31.08.2022 № 19/1 міститься відмітка про ознайомлення позивача з наказом. В ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ДК та Т Одеської МР надані розрахункові відомості заробітної плати працівника ДК та Т Одеської МР, за період липень грудень 2022 року. Підтвердження нарахування та виплати позивачу адміністрацією ДК та Т Одеської МР середньочасової плати за 6 годин чергування у двократному розмірі не надано. Так, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі, що передбачено частиною першою статті 72 Кодексу законів про працю України. Одночасно, стаття 107 Кодексу законів про працю України, визначає оплату роботи у святкові і неробочі дні. Одночасно, остаточний розрахунок з позивачем здійснено 27.12.2022, про що свідчить відомість нарахування коштів № 29 ДК та Т Одеської МР (Виплата заробітної плати) за грудень 2022 року.

Позивач вважаючи протиправними накази Департаменту культури та туризму Одеської міської ради «Про преміювання» в частині виплати грошової премії у розмірі 10% за серпень, вересень, жовтень, листопад 2022 року та невиплату середнього заробітку за весь час затримки виплати належних йому при звільненні сум за шість місяців звернувся до суду з даним позовом.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування унормовані, насамперед, приписами Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування (далі Закон №2493-III).

Згідно зі статті 2 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

В статті 4 Закону №2493-III зазначено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах:

служіння територіальній громаді;

поєднання місцевих і державних інтересів;

верховенства права, демократизму і законності;

гуманізму і соціальної справедливості;

гласності;

пріоритету прав та свобод людини і громадянина;

рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки;

професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі;

підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків;

дотримання прав місцевого самоврядування;

правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування;

захисту інтересів відповідної територіальної громади;

фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету;

самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

За приписами статті 7 Закону №2493-III посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України Про запобігання корупції та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону №2493-III основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є:

додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування;

додержання прав та свобод людини і громадянина;

збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню;

постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації;

сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі;

шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування;

недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Згідно із частинами другою та третьою статті 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналогічні положення викладено у статті 15 Закону України Про оплату праці (далі Закон №108/95-ВР).

Відповідно до змісту статті 2 Закону 108/95-ВР у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Так, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інші заохочувальні та компенсаційні виплати належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 21 Закону №2493-III посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет. Групи за оплатою праці працівників виконавчих апаратів обласних рад, виконавчих органів міських рад встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, умови оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади врегульовано положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова № 268).

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, надано права, у межах затвердженого фонду оплати праці, зокрема здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Так, премія виплачується понад основну заробітну плату, як стимулювання та заохочення за успішну трудову діяльність.

Відповідно до ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до п.3.13 розділу 3 «Трудові відносини. Оплата праці» Колективного договору Департаменту культури та туризму ОМР на 2020-2022 року, роботодавець зобов`язується здійснювати щомісячне преміювання працівників Департаменту культури та туризму відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не меншому, ніж 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці, з урахуванням фактично відпрацьованого часу на підставі Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам (додаток № 1 до Колективного договору).

Додатком 1 до Колективного договору затверджено Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Департаменту культури та туризму Одеської міської ради (Положення про преміювання).

Пунктом 1.6 Положення передбачено, що премії за результатами роботи за відповідний місяць нараховуються щомісячно у відсотках до місячного посадового окладу конкретного працівника з урахуванням всіх надбавок та доплат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не меншому, ніж 10 відсотків посадового окладу та економії фонду оплати праці. Премії працівникам нараховуються та виплачуються за фактично відпрацьований час, з урахуванням положень, передбачених Колективним договором.

Розділ 3 Положення визначає показники преміювання та визначення розміру премії.

Згідно з п.3.1 умови преміювання, за яких премія нараховується, не впливають розмір премії, але їх дотримання обов`язкове для її одержання.

Пунктом 3.2. визначено, що преміювання працівників департаменту культури та туризму Одеської міської ради здійснюється на підставі всебічного аналізу виконання ними основних обов`язків за умови підготовки подання на преміювання. Директором департаменту (або особою, яка виконує його обов`язки) готується подання на керівника та заступника керівника із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові, назви посади та розміру премії, та подання на інших працівників із зазначенням середнього розміру преміювання. Зазначені подання погоджуються з департаментом фінансів Одеської міської ради та заступником міського голови, який здійснює координацію департаменту культури та туризму Одеської міської ради відповідно до розподіл) Обов`язків між Одеським міським головою, першим заступником Одеського міського голови, секретарем Одеської міської ради, заступниками Одеського міського голови, керуючим справами виконавчого комітету Одеської міська Ради, затвердженого відповідним розпорядженням міського голови. За відсутності вищезазначених подань міський голова має право одноосібно визначити розмір премій директору департаменту та його заступникам з урахуванням показників, зазначених у цьому Положенні. Щомісячне преміювання працівників департаменту культури та туризму Одеської міської ради проводиться на підставі доповідних керівників структурних підрозділів департаменту та наказів, в яких зазначається розмір премії з урахуванням показників, зазначених у цьому Положенні.

Згідно п.3.3. для визначення розміру премії враховуються таки показники: своєчасність та якість виконання основних завдань, визначених Положеннями про департаменту культури та туризму Одеської міської ради, посадовими інструкціями; виконавська дисципліна; трудова дисципліна; інші показники.

Під час розгляду справи встановлено, що Департаментом туризму Одеської міської ради «Про преміювання» винесені накази в частині виплати грошової премію ОСОБА_1 у розмірі 10% за серпень 2022 (наказ від 12.08.2022 № 8/п), за вересень 2022 (наказ від 20.09.2022 № 9/п), за жовтень 2022 (наказ від 20.10.2022 № 10/п), за листопад 2022 (наказ від 18.11.2022 № 11/п), однак в порушення

Однак відповідачами в порушення «Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам департаменту культури та туризму ОМР» не надано доповідні керівників структурних підрозділів Департаменту, в яких зазначається розмір премії з урахуванням показників, які зазначені у Положенні.

Що також підтверджено в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Листом від 26.07.2023 року Комісії з припинення діяльності Департаменту культури та туризму Одеської міської ради також підтверджено, що у розпорядженні Комісії відсутні копії доповідних керівників структурних підрозділів, на підставі яких нараховувались премії посадовим особам Департаменту туризму.

Згідно інформації Комісії з припинення діяльності Департаменту культури та туризму Одеської міської ради від 09.08.2023 року середній розмір преміювання працівників Департаменту туризму за період з січня

по грудень 2022 року становив:

- січень 50%

- лютий 50%

- березень 50%

- квітень 50%

- травень 30%

- червень 30%

- липень 30%

- серпень 30%

- вересень 30%

- листопад 30%

Згідно інформації Комісії з припинення діяльності Департаменту культури та туризму Одеської міської ради від 22.11.2023 року, розмір преміювання позивача за період січень-червень 2022 року складав:

- січень 30%

- лютий 40%

- березень 40%

- квітень 70%

- травень 50%

- червень 30%

Відповідно до п.2.3 Колективного договору Департаменту культури та туризму Одеської міської ради на 2020 - 2022 роки, сторони домовились не допускати обмеження трудових прав та соціально-економічних інтересів працівників.

У відповідності до п.3.7 Положення про преміювання, працівники можуть бути позбавлені премії повністю або частково за несвоєчасне або неякісне виконання своїх посадових обов`язків, в тому числі з порушенням строків виконання доручень, неякісною підготовкою матеріалів, тощо, порушення правил внутрішнього розпорядку, трудової дисципліни та громадського порядку.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачами до суду не надано доказів, що позивач несвоєчасно або неякісно виконував свої посадові обов`язки, в тому числі з порушенням строків виконання доручень, неякісно здійснював підготовку матеріалів, тощо, порушував правила внутрішнього розпорядку, трудової дисципліни та громадського порядку.

Також відповідно до відомостей про складові заробітної плати позивача за серпень-листопад 2022 року наявна складова надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливих робіт. Вона складає 50% від суми посадового окладу надбавки за ранг + надбавки за вислугу років. У серпні-грудні 2022 року ця надбавка була 50%.

Зазначене опосередковано свідчить про відсутність порушень з боку позивача та виконання ним посадових обов`язків на достатньому рівні.

Отже на думку суду наведене виключає підстави для позбавлення позивача премії повністю або частково у серпні-грудні 2022 року.

Таким чином суд вважає що накази Департаменту культури та туризму Одеської міської ради «Про преміювання» в частині виплати грошової премії ОСОБА_1 у розмірі 10% за серпень (наказ від 12.08.2022 № 8/п), за вересень (наказ від 20.09.2022 № 9/п), за жовтень (наказ від 20.10.2022 № 10/п), за листопад (наказ від 18.11.2022 № 11/п) підлягають визнанню неправомірними і скасуванню.

Так, суд погоджується з позицією відповідача, що оцінка результатів роботи позивача є виключно дискреційним повноваженням керівника органу, яка проводиться в межах його власного розсуду про ефективність роботи підлеглого та встановлення премії є правом роботодавця.

Отже, як вірно наголошує відповідач, питання виплати премії працівникам вирішується керівником органу та премія є стимулюючою виплатою, що встановлюється працівникам виходячи з результатів роботи, з метою заохочення та мотивації, а тому така виплати не є обов`язковою.

Суд зазначає, що визначення розміру та виплата таких доплат (премії) є дискреційними повноваженнями керівника відповідного органу і суд не вправі перебирати на себе повноваження у вигляді визначення права та виплату чи не виплату інших заохочувальних та компенсаційних виплат відповідному працівнику

Однак, суд зауважує, що в даному випадку, відповідачами не доведено суду, що позивач несвоєчасно або неякісно виконував свої посадові обов`язки, в тому числі з порушенням строків виконання доручень, неякісно здійснював підготовку матеріалів, тощо, порушував правила внутрішнього розпорядку, трудової дисципліни та громадського порядку, так само і не надано доповідні керівників структурних підрозділів Департаменту, в яких зазначається розмір премії з урахуванням показників, які зазначені у Положенні, що свідчить про недотримання порядку виплати премії, а відтак, суд дійшов висновку про доцільність скасування оскаржуваних наказів в частині встановлення позивачу премії у розмірі 10%.

У розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Ефективний засіб правого захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що знайшло своє підтвердження в чисельних висновках Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02) спосіб захисту, що вимагається ст. 13 зазначеної Конвенції, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 16.05.202023 року у справі № 380/3195/22, відповідно до якої у разі, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

В даному випадку, суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Департамент культури та туризму Одеської міської ради повторно вирішити питання преміювання ОСОБА_1 за період серпень листопад 2022 року за підсумками його роботи у відповідному місяці.

Водночас, суд зазначає, що таких спосіб захисту прав позивача не буде втручанням в дискреційні повалення відповідача.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання нарахувати та стягнути солідарно з Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому при звільненні сум за шість місяців, суд зазначає, що відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

У ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає, що в силу вищенаведених законодавчих норм, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Законом України № 2352-ІХ запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення ст.117 КЗпП України викладено в такій редакції: У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція ст.117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.

Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (180 днів), тобто за період з 05.12.2022 по 27.10.2023, у зв`язку з невиплатою йому при звільненні частини матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України Про оплату праці компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Верховний Суд у постановах від 05.05.2022 у справі № 380/8976/21, від 26.11.2023 у справі № 560/11895/23 та від 14.12.2023 у справі № 600/4606/23-а зауважував, що на належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013.

Конституційний Суд України у вказаному Рішенні виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Так, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33, 34 Закону № 108/95-ВР такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Отже, з огляду на наведені обставини та норми у відповідача виник обов`язок щодо виплати позивачу при звільненні належних сум грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Положення ст.116, 117 КЗпП України, входять до глави VII КЗпП України - оплата праці.

Таким чином, приписи ст.116, 117 КЗпП України поширюються та встановлюють обов`язок для роботодавця виплатити компенсацію у разі допущення з їх вини затримки у здійсненні виплат, що пов`язані саме з оплатою праці.

Так, за приписами законодавства, особа, звільнена зі служби, має бути повністю забезпечена грошовим забезпеченням.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені ст.116 та 117 КЗпП України.

Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідачем при звільненні позивача, останньому не виплачені всі належні суми, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було виплачене грошове забезпечення в належному розмірі.

Отже, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачеві середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що у правовідносинах, що розглядаються у межах цієї справи, вбачається вина роботодавця у несвоєчасному розрахунку із працівником та спір про належні позивачу суми, які мали бути виплачені у день звільнення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що оскільки у день звільнення позивача, відповідачем повна виплата належних позивачу сум не була проведена, слід стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Щодо визначення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та зменшення її розміру судом першої інстанції, суд зазначає наступне.

Строк затримки по виплаті належних позивачу сум слід рахувати з 06.12.2022, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

27.10.2023 року Департаментом культури та туризму Одеської міської ради виплачено на користь позивача частину матеріальної допомоги на оздоровлення, що підтверджується матеріалами справи.

Період з 06.12.2024 до 27.10.2023 регулюється чинною редакцією ст.117 Кодексу законів про працю України, та даний період перевищує 6 місяців.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Абз.3 п.2 Порядку №100 визначає, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з інформацією про нараховану заробітну плату за період роботи з серпня по 05 грудня 2022 року ОСОБА_1 за два останні календарні місяці перед звільненням позивачу виплачено грошове забезпечення: за жовтень 2022 року складає 14156,25 грн; за листопад 2022 року складає 27581,90 грн.

За змістом пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати, грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Таким чином допомога на вирішення на вирішення соціально-побутових питань не враховується при обчисленні середньої заробітної плати.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденне грошове забезпечення позивача складає: (14156,25 грн. + 27581,90 грн.-12655,00) / 61 = 476,77 грн.

Відповідно, середній заробіток складає: 476,77 грн. х 180 = 85818,60 грн.

У справі № 440/6856/22 Верховний Суд розглянув можливість застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц (щодо пропорційного зменшення середнього заробітку), на правовідносини, які регулюються ст.117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX та констатував, що висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц не поширюються на спірні правовідносини, що тривають після 19.07.2022, оскільки з прийняттям Закону № 2352-IX законодавець усунув чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до ст.233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2024 у справі № 360/380/23, та в подальшому й у постанові від 27.03.2025 по справі № 560/5923/24, констатував, що у межах цієї справи необхідно ураховувати норми ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції ст.117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

За цією позицією, для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки застосовуються два режима : 1) до липня 2022 року із застосуванням принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові за весь період затримки такої виплати; 2) після липня 2022 року із застосуванням обмеження виплати шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд в даному випадку застосовує для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати позивачці вартості неотриманого речового майно обмеження шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності.

Відтак, враховуючи наведене та ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час прийняття рішення), відповідач повинен виплати позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (180 днів) в розмірі 85818,60 гривень.

Відтак, зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню частково шляхом:

визнання протиправними та скасування наказів Департаменту культури та туризму Одеської міської ради «Про преміювання» в частині виплати грошової премії ОСОБА_1 у розмірі 10% за серпень 2022 (наказ від 12.08.2022 № 8/п), за вересень 2022 (наказ від 20.09.2022 № 9/п), за жовтень 2022 (наказ від 20.10.2022 № 10/п), за листопад 2022 (наказ від 18.11.2022 № 11/п); зобов`язання Департамент культури та туризму Одеської міської ради повторно вирішити питання преміювання ОСОБА_1 за період серпень листопад 2022 року за підсумками його роботи у відповідному місяці; стягнення з Департаменту культури та туризму Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 85818,60 грн.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеська міська рада про визнання протиправними накази, нарахування та стягнення премії, середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази Департаменту культури та туризму Одеської міської ради «Про преміювання» в частині виплати грошової премії ОСОБА_1 у розмірі 10% за серпень 2022 (наказ від 12.08.2022 № 8/п), за вересень 2022 (наказ від 20.09.2022 № 9/п), за жовтень 2022 (наказ від 20.10.2022 № 10/п), за листопад 2022 (наказ від 18.11.2022 № 11/п).

Зобов`язати Департамент культури та туризму Одеської міської ради повторно вирішити питання преміювання ОСОБА_1 за період серпень листопад 2022 року за підсумками його роботи у відповідному місяці.

ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 85818,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка