Справа № 480/1327/25
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. Справа № 480/1327/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 (суддя Шевченко І.Г.; м. Суми) по справі № 480/1327/25

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до ОСОБА_1

про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (надалі також - позивач) 18.02.2025 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення з відповідача на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 244401,86 грн в якості відшкодування шкоди заподіяної державі не належним виконанням обов`язків військової служби.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Зокрема, позивача зобов`язано надати суду заяву про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням у ній підстав та наданням доказів поважності його пропуску.

У порядку усунення недоліків позову позивачем подано заяву, в якій представник Військової частини НОМЕР_1 вказав, що згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір.

Відповідач з військової служби не звільнений та з 07.12.2022 обліковується у Військовій частині НОМЕР_1 , як такий що самовільно залишив частину. Як наслідок з 07.12.2022 відповідачу призупинено виплату грошового забезпечення, а відтак у нього відсутнє грошове забезпечення з якого можливо утримати суму завданої державі шкоди.

При цьому, у зв`язку із відсутністю відповідача у військовій частині, йому не було роз`яснено можливість добровільного відшкодування шкоди, не було доведено наказ про притягнення його що матеріальної відповідальності. З огляду на викладені обставини позивач пов`язував строк звернення до суду з цим позовом з моментом відмови відповідача відшкодувати шкоду у добровільному порядку, яка за загальним правилом визначеним у ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України мала обраховуватися з моменту надіслання йому відповідної вимоги.

Також представник Військової частини НОМЕР_1 просив врахувати, що з моменту повномасштабного вторгнення російської федерації (24.02.2022) особовий склад Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і юридичної служби, у пункті постійної дислокації військової частини не перебуває. Із зазначеної дати особовий склад військової частини НОМЕР_1 постійно перебуває у районах проведення бойових дій. При цьому слід зауважити, що місцезнаходження військової частини постійно змінюється, відповідно до визначених їй завдань з оборони країни. Служби військової частини розрізнені та знаходяться на значній відстані один від одної. В районах виконання військовою частиною завдань відсутній стабільний доступ до мережі Інтернет, електроенергія.

Крім того відмітив, що на своєчасність звернення до суду також вплинуло тривала відсутність фінансування судового збору. Таке фінансування було відсутнє з жовтня 2024 року по лютий 2025 року, що, зокрема, підтверджується листом Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України від 25.10.2024.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди - повернуто позивачу на підставі ст. 123, п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений абз.2 ч.2 ст.122 КАС України, без поважних причин.

Позивач не погодився з вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 у справі №480/1327/25 про повернення позовної заяви.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на пропущення ним строку звернення до суду з цим позовом з поважних причин. Вказує, що з моменту повномасштабного вторгнення російської федерації (24.02.2022) особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і юридичної служби, у пункті постійної дислокації військової частини не перебуває. Із зазначеної дати особовий склад військової частини НОМЕР_1 постійно перебуває у районах проведення бойових дій. При цьому у зв`язку із виконанням визначених завдань за національної безпеки та оборони місцезнаходження військової частини постійно змінюється. З метою уникнення втрат серед особового складу, особовий склад військової частини, її служби, в тому числі юридична, постійно змінюють своє місцезнаходження. На момент подання позовної заяви у справі №480/8244/23 (серпень 2023 року) військова частина НОМЕР_1 перебувала на відновленні у Рівненській області, в той же час рішення про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у даному випадку приймалося командиром військової частини грудні 2023 року лютому 2024 року вже під час виконання частиною завдань за призначенням у Донецькій області.

Разом з цим позивач вказує, що служби військової частини розрізнені та знаходяться на значній відстані один від одної, в районах виконання військовою частиною завдань відсутній стабільний доступ до мережі Інтернет, електроенергія. Всі ці обставини у їх сукупності, на відміну від перебування частини у пункті постійної дислокації в мирний час, унеможливлюють належний та своєчасний обмін документами між підрозділами частини. На своєчасність звернення до суду також вплинуло тривала відсутність фінансування судового збору. Таке фінансування було відсутнє з жовтня 2024 року по лютий 2025 року, що, зокрема, підтверджується листом Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України від 25.10.2024 доданим до заяви про поновлення строку на звернення до суду.

Крім того, позивач зауважує, що з часу введення у країні воєнного стану пріоритетним є фінансування оборонного сектору Держави до якого, зокрема, входить грошове, речове та продовольче забезпечення діючих військовослужбовців, придбання озброєння, військової техніки, підтримку оборонно-промислового комплексу. В той же час, зазначена обставина (відсутність коштів на сплату судового збору) в тому числі унеможливила вчинення процесуальних дій (звернення до суду з позовом). Таким чином між пропуском процесуального строку на звернення до суду з даним позовом і введенням у країні воєнного стану наявний безпосередній причинний зв`язок.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами абзацу другого частини другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, для правильного обчислення тримісячного строку визначальним є встановлення дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Судом встановлено, що відповідач з 01.10.2020 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира реактивної артилерійської батареї, а з 07.12.2022 відсутній на військовій службі у позивача по теперішній час.

Поряд з цим в ході службового розслідування відповідачем було виявлено нестачу військового майна, що обліковувалося за реактивною артилерійською батареєю Військової частини НОМЕР_1 , командиром якої був відповідач. У зв`язку з цим, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.12.2023 №2616, з урахування внесених наказом від 28.02.2024 №518 змін, відповідача притягнено до матеріальної відповідальності в сумі 244401,86грн.

Таким чином, дата прийняття наказу № 2616 "Про результати службового розслідування" - 23 грудня 2023 року, є датою початку обчислення процесуального строку для звернення до суду з цим позовом.

Матеріали справи свідчать, що з адміністративним позовом Військова частина НОМЕР_1 звернулася 18.02.2025, тобто із значним пропуском 3-місячного строку звернення до суду.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, частинами першою-другою якої встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Разом з цим, системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування ч.1 ст.121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Зазначені висновки щодо питання поновлення пропущеного процесуального строку сформовано Верховним Судом у постанові від 31.05.2023 року у справі №160/9356/22.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи заявника, викладені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, зокрема, запровадження воєнного стану, що у свою чергу вплинуло на дислокацію складу Військової частини НОМЕР_1 , в т.ч. працівників юридичного відділу, а також про те, що в районах виконання військовою частиною завдань відсутній стабільний доступ до мережі Інтернет, електроенергія, тощо не підтверджують існування обставин, які створили перешкоди та протягом року, з моменту початку перебігу процесуального строку, заважали заявнику звернутися до суду з позовом.

Варто зазначити, що питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04 квітня 2023 року у справі № 140/1487/22, від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/5369/19, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 02 червня 2022 року у справі у №757/30991/18-а.

Так, у наведених постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

У постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 140/11951/21 Верховний Суд указав, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Колегія суддів зазначає, що указані військовою частиною НОМЕР_1 обставини, пов`язані з воєнним станом в Україні, враховуючи її завдання та функції, могли утруднити дотримання установленого законом строку звернення до суду, водночас у цьому питанні також необхідно зважати на надані позивачем докази, інші обставини та тривалість пропущеного строку, а саме майже 1 рік з моменту закінчення встановленого абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України строку для звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим жодних доказів на підтвердження обставин, що перешкоджали позивачу протягом вказаного періоду реалізувати своє право на звернення до суду з позовом, позивач не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.

Поряд з цим з Єдиного державного реєстру судових рішень судом першої інстанції встановлено, що після повномасштабного вторгнення російської федерації лише протягом 2023-2024 років представниками позивача подано лише до Сумського окружного адміністративного суду більше 10 позовів, у тому числі і до цього ж відповідача (справа №480/8244/23). До того ж, з програми "Діловодство спеціалізованого суду" колегією суддів встановлено, що в період з 01.01.2024 по 01.01.2025 Військовою частиною НОМЕР_1 було подано до Другого апеляційного адміністративного суду 50 апеляційних скарг, зокрема, у справах № 480/7395/23, 480/9144/23, 480/6709/22, 480/1027/24, 480/10997/23, 480/459/24, 480/8412/24 та ін.

Зазначене свідчить, що протягом вказаного періоду Військова частина НОМЕР_1 мала можливість здійснювати свої повноваження в межах судових проваджень. Водночас, вчинення позивачем протягом цього часу одних дій і не вчинення інших ставить під сумнів наявність таких труднощів та об`єктивну неспроможність реалізації особою тих чи інших прав і виключає можливість врахування таких обставин як поважних під час вирішення питання дотримання строку звернення до суду.

Посилання представника позивача на відсутність фінансування на виплату судового збору, в т.ч. за подання цього позову, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено, оскільки відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку звернення до суду і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку. Крім того, як вказував позивач у заяві, відсутність коштів мала місце у період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року, у той час як ще станом на 23.12.2023 Військовій частині НОМЕР_1 було відомо про нанесення збитків відповідачем державі у відповідному розмірі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Військовою частиною НОМЕР_1 пропущено 3-місячний строк звернення з цим позовом до суду, а вказані у заяві доводи щодо пропуску строку звернення з цим позовом до суду не є поважними.

Зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом та не довів наявність поважних причин його пропуску, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу при вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 по справі № 480/1327/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко Т.С. Перцова