Справа № 0940/1407/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 0940/1407/18 пров. № А/857/6439/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю..,

представник позивача Тепак Л. П.,

представник відповідача Гавадзина М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року (прийняте в місті Івано-Франківську суддею Шумеєм М. В.; повне судове рішення складене 28 січня 2025 року) в адміністративній справі № 0940/1407/18 за позовом Приватного фермерського господарства «Геліос» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Приватне фермерське господарство «Геліос» (далі також - ПФГ «Геліос», Господарство, позивач) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС в Івано-Франківській області, ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідач) та просило:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 20.07.2018 № форми «Р» на суму 1 394 254,00 грн, в тому числі: за основним платежем - в сумі 1 224 686.00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 169 568 грн;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 12.04.2018 № форми «В4» на суму 705 105 грн, яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що контролюючий орган дійшов помилкових висновків та безпідставно прийняв податкові повідомлення-рішення № від 20.07.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (далі - ПДВ) на суму 1 224 686 грн та нараховано 169 568 грн штрафних санкцій та № від 12.04.2018, яким визначено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 705 105 грн, позаяк такі є безпідставними, незаконними і такими, що не відповідають нормам податкового та іншого законодавства, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення необхідно скасувати.

Так, з приводу встановлення під час перевірки факту заниження податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2017 року в сумі 1 834 776 грн у зв`язку з начебто встановленою за результатами проведеної у березні 2018 року інвентаризації, нестачею цукру в кількості 999,878 тонн. Також, перевіркою безпідставно встановлено завищення позивачем податкових зобов`язань (у декларації спережиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) на загальну суму 198 308 грн (грудень 2016 року), та заниження податкових зобов`язань (у загальній декларації) в сумі 198 308 грн, а також завищення податкового кредиту (у декларації спережиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) в сумі 454 009 грн (грудень 2016 року) та заниження податкового кредиту (у загальній декларації) в сумі 454 009 грн. Також контролюючий орган протиправно, на переконання позивача, встановив заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 82 104 грн у зв`язку з безкоштовним харчуванням роботодавцем своїх працівників за принципом «шведського столу» та податкове зобов`язання з ПДВ у сумі 14 547 грн у зв`язку з продажем рухомого майна (транспортного засобу Volkswagen Passat, 2011 року випуску) за ціною, нижчою балансової вартості.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2019 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 12 квітня 2018 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 20 липня 2018 року в частині визначення грошового зобов`язання зі сплати ПДВ у розмірі 1 376 070,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 18 червня 2019 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2019 року скасовано.

Адміністративну справу № 0940/1407/18 направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.12.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду адміністративний від 29.04.2020, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2018 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 662 747,25 грн, у тому числі за основним зобов`язанням в розмірі 642 390 грн та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 20 357,25 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного суду від 10.06.2024 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду адміністративний від 29.04.2020 скасовано.

Адміністративну справу № 0940/1407/18 направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС в Івано-Франківській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права; при не повному з`ясуванні обставин справи, які необхідно було встановити, а також їх невідповідність фактичним обставинам справи та первинним документам. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги щодо доводів позивача, що перевіркою безпідставно встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2017 року в сумі 1 834 776 грн у зв`язку із начебто встановленою за результатами проведеної у березні 2018 року інвентаризації, нестачею цукру в кількості 999,878 тонн по ціні 9175 грн (без ПДВ), обґрунтовує тим, що за результатами інвентаризації встановлено розбіжностей між фактичною наявністю активів та даними бухгалтерського обліку, а саме: не встановлено наявність цукру піску в кількості 999,878 тонн по ціні 9175 грн без ПДВ, всього на суму 9 173 880,65 грн, ПДВ 1834776,16 грн. До матеріалів справи позивач долучив лист ТОВ «Радехівський цукор» від 06.09.18 № 848, договір відповідального зберігання № 1 від 01.02.2018, укладений між позивачем та ОСОБА_1 , акт передачі-приймання на відповідальне зберігання від 02.01.2018, проте в момент проведення перевірки, ні після її закінчення, ні до заперечень на акт перевірки позивач не надавав документів (які надаються до суду), що підтверджують зберігання цукру-піску на ТОВ «Радехівський цукор» та у ОСОБА_1 , а тому відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України вказані документи вважаються відсутніми у позивача на час здійснення перевірки. Оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально. Щодо доводів позивача, що доказами реальної наявності цукру, як станом на 31.12.2017, так і станом на 05.03.2018 свідчать факти подальшої реалізації вказаного цукру протягом травня - серпня 2018 року, проте вказане не спростовує факту встановлених розбіжностей за результатами проведеної інвентаризації між даними бухгалтерського обліку та фактичною наявністю активів на підприємстві. Враховуючи зазначене, висновки акта перевірки щодо завищення податкового кредиту за лютий 2016 року на суму ПДВ 181 903 грн є законними та обґрунтованими.

Щодо доводів позивача, що контролюючий орган неправомірно та безпідставно встановив завищення податкових зобов`язань в сумі 198 308 грн та заниження податкових зобов`язань в сумі 198 308 грн та встановив завищення податкового кредиту в сумі 454 009 грн і заниження податкового кредиту в сумі 454 009 грн, то наведене порушення не призвело до фактичних донарахувань грошових зобов`язань з ПДВ.

Щодо доводів позивача щодо неправомірності порушень про начебто «невірний перерозподіл» податкового кредиту по операціях із сільськогосподарськими товарами-послугами в сумі 481 903 грн, зазначено, що позивач у лютому 2016 року в Додатку 10 до податкової декларації з ПДВ «Розрахунок сум податку на додану вартість по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами, що підлягають сплаті до державного бюджету та перерахуванню на спеціальний рахунок (ДС10) за лютий 2016 року не вірно провів перерозподіл податкового кредиту по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із з зерновими та технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) при поданні уточнюючого розрахунку за лютий 2016 року. Тому висновки акта перевірки щодо завищення податкового кредиту за лютий 2016 року на суму ПДВ 181 903 грн є законними та обґрунтованими.

Стосовно доводів позивача щодо неправомірності встановлення заниження податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 82 104 грн у зв`язку з безкоштовним харчуванням роботодавцем своїх працівників за принципом шведського столу зазначає, що позивач не надав під час проведення перевірки доказів, що вартість послуг з харчування включалася ним до вартості товарів, а відтак, якщо вартість послуг з харчування не включається до вартості товарів, то ці товари визнаються такими, що постачаються безоплатно в межах господарської діяльності, а тому податкові зобов`язання нараховуються відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, а база оподаткування ПДВ визначається згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України. Крім того, позивач придбавав окрім продуктів харчування - інші товари, що ніяким чином не відносяться до продуктів харчування. Тому, операції підприємства з безкоштовного харчування своїх працівників на умовах «шведського столу» для такого підприємства - платника ПДВ є об`єктом оподаткування ПДВ, при здійсненні якої ПДВ нараховується у загальновстановленому порядку. Водночас, якщо вартість послуг з харчування не включається до вартості товарів/послуг, то ці товари/послуги визнаються такими, що постачаються безоплатно в межах господарської діяльності, а тому податкові зобов`язання нараховуються відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, база оподаткування ПДВ визначається згідно з пунктом 188.1 статті 188 Кодексу. Враховуючи зазначене, позивач занизив податкові зобов`язання з ПДВ всього в загальній сумі 82 104,0 грн, а тому висновки акта перевірки є законними та обґрунтованими.

Щодо доводів позивача стосовно заниження податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 14 547 грн у зв`язку з продажем рухомого майна - автомобіля Volkswagen Passat, 2011 року випуску, то балансова вартість відчужуваного рухомого майна складає 93 568,72 грн без ПДВ, а продаж здійснено за 25 000,0 грн, в т. ч. ПДВ 4166,67 грн сума без ПДВ 20 833,33 грн, відповідно занижено базу оподаткування в сумі 72 735,39 грн ПДВ 14 547,08 грн. Отже, ПФГ «Геліос» занижено податкові зобов`язання в сумі 14 547,0 грн за березень 2015 року.

Вважаючи, що зазначені в апеляційній скарзі доводи апелянта висновку суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними, позивач просив залишити апеляційну скаргу ГУ ДПС в Івано-Франківській області без задоволення, а рішення суд першої інстанції без змін, при тому, що наведені апелянтом в апеляційні скарзі доводи не обґрунтовують наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та необхідності ухвалення нового або зміни прийнятого рішення.

Щодо безпідставності аргументів апелянта щодо нестачі цукру станом на 31.12.2017 вказав, що Верховний Суд у постанові від 10.06.2024 у цій справі вважав обґрунтованими доводи касаційної скарги позивача, позаяк відповідач не спростував висновками судів попередніх інстанцій й доводів позивача щодо подальшої реалізації позивачем готової продукції (цукру). Не надано оцінки й доводам позивача щодо відповіді ТОВ «Радехівський цукор» відповідно до якої у власних складських приміщеннях товариства зберігався цукор-пісок, що є власністю ПФГ «Геліос», а також того, що посадові особи податкового органу не зверталися до ТОВ «Радехівський цукор» з вимогою про доступ на територію виробничих підрозділів товариства; зустрічна звірка не проводилася. Не надано судами попередніх інстанцій й належної оцінки доводам позивача щодо залишкової вартості проданого транспортного засобу з урахуванням амортизаційних відрахувань, не перевірено бухгалтерського обліку позивача щодо вказаних обставин.

Відтак, судом першої інстанції ретельно досліджено матеріали справи, та серед іншого зазначено, що відповідач не спростував доводи позивача, які відображені у листі ТОВ «Радехівський цукор. А доказами реальної наявності цукру та безпідставності висновків відповідача начебто встановлену його нестачу в березні 2018 року, серед іншого свідчать також факти його подальшої реалізації. А тому доводи апелянта про нібито ненадання документів та встановлення нестачі є нелогічними, необґрунтованими та безпідставними.

Відповідачем безпідставно не враховано, що за результатами проведеної інвентаризації залишків та/або нестач не встановлено, відтак висновки контролюючого органу про нестачу цукру в кількості 999,878 т станом на 31.12.2017 за результатами проведеної інвентаризації станом на 05.03.2018 повністю суперечать приписам Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань. Також контролюючий орган не дотримався встановленого законом порядку проведення інвентаризації та оформлення її результатів, що унеможливлює використання отриманих результатів, а відтак не може бути підставою для висновку про нестачу ТМЦ. А подана представником відповідача копія акта інвентаризації готової продукції, на який відповідач посилається в акті перевірки як доказ нестачі цукру, проте копія такого акту не відповідає оригіналу, який надано до суду першої інстанції.

Не містить апеляційна скарга податкового органу і належних обґрунтувань щодо порушень судом норм матеріального та процесуального права в частині висновків стосовно права позивача на відображення суми сплаченого (нарахованого) податкового кредиту у зв`язку з виготовленням/придбанням товарів/послуг, основних фондів у складі податкового кредиту за видом операцій (зернових і технічних культур) та безпідставності висновків податкового органу про завищення суми податкового кредиту по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) за лютий 2016 року, при тому, що відповідно до долученого до матеріалів справи експертного заключення соя відноситься до бобових зернових культур і вказане апелянтом не спростоване, а розрахунки основного платежу та штрафних санкцій не відповідають фактичним обставинам справи.

Також суд першої інстанції вірно зазначив про помилковість здійсненого відповідачем перерозподілу податкового кредиту по операціях із сільськогосподарськими товарами/послугами, яка належними та допустимими доказами у справі не підтверджена.

З приводу доводів апелянта про заниження грошового зобов`язання, донарахованого внаслідок встановленого факту реалізації автомобіля, вказує, що вартість автомобіля, за якою автомобіль було продано, підтверджена належними доказами, а тому висновки відповідача про заниження грошового зобов`язання зі сплати ПДВ в сумі 14 547 грн також є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо доводів апелянта про операції підприємства з безкоштовного харчування своїх працівників на умовах шведського столу, які на думку контролюючого органу для такого підприємства платника ПДВ є об`єктом оподаткування ПДВ, зауважує, що витрати на придбання продовольчих товарів (продуктів харчування) віднесено позивачем до загальновиробничих витрат (бухгалтерський рахунок 91), загальногосподарські представницькі виграти обліковуються на рахунку 92 Адміністративні витрати, а витрати на проведення прийомів з метою збуту продукції на рахунку 93 Витрати на збут. Тому, вартість зазначеного безкоштовного харчування включається до вартості товарів/послуг, операції з постачання яких є об`єктом оподаткування та пов`язані з отриманням походів позивача, а тому ці товари визнаються такими, що призначаються для використання/використані в господарській діяльності позивача. Щодо придбання інших товарів, про які зазначено у апеляційній скарзі, то безоплатна передача інших товарів, окрім продуктів харчування, у ході перевірки не встановлена.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ПФГ «Геліос» діє на підставі статуту та зареєстрований як юридична особа 12 квітня 2006 року Городенківською РДА Івано-Франківської області.

Згідно КВЕД зареєстровані серед інших також такі види діяльності як:

01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур,

01.30 Змішане сільське господарство.

Позивач зареєстрований як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200099132 (т. 2 а. с. 191).

На підставі наказу від 9 лютого 2018 року № 223 та направлень від 16 лютого 2018 року за №№ 247, 248, 249 контролюючий орган провів документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт № 211/09-19-14-01/34161089 від 21 березня 2018 року (далі - Акт перевірки) (т. 1, а. с. 25 - 92).

За висновками Акта перевірки Господарство порушило приписи:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого: занижено суму ПДВ всього в сумі 2 160 335 грн, в тому числі за рахунок заниження за січень 2015 року в сумі 683 грн, за березень 2015 року в сумі 15 926 грн, за квітень 2015 року в сумі 1656 грн, за травень 2015 року в сумі 1320 грн, за червень 2015 року в сумі 1573 грн, за липень 2015 року в сумі 2439 грн, за серпень 2015 року в сумі 1551 грн, за вересень 2015 року в сумі 2049 грн, за жовтень 2015 року в сумі 2204 грн, за листопад 2015 року в сумі 2183 грн, за грудень 2015 року в сумі 7391 грн, за січень 2016 року в сумі 2986 грн, за лютий 2016 року в сумі 1367 грн, за березень 2016 року в сумі 1739 грн, за квітень 2016 року в сумі 2789 грн, за травень 2016 року в сумі 1465 грн, за червень 2016 року в сумі 3052 грн, за липень 2016 року в сумі 1998 грн, за серпень 2016 року в сумі 905 грн, за вересень 2016 року в сумі 1623 грн, за жовтень 2016 року в сумі 1737 грн, за листопад 2016 року в сумі 2134 грн, за грудень 2017 року в сумі 2 178 931 грн та завищення за грудень 2016 в сумі 79366 грн; та завищено суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2017 року у сумі 705 105 грн;

- пункту 209.2, підпункту а підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 розділу V ПК України та пункту 23 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими та технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) всього на суму 625 788 грн, в тому числі за лютий 2016 року в сумі 480 950 грн, за грудень 2016 року в сумі 144 838 грн;

- пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995, а саме: встановлено непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 313 000 грн та не видано розрахункових документів встановленої форми.

Позивач 28 березня 2018 року подав до ГУ ДФС в Івано-Франківській області заперечення на Акт перевірки та просив переглянути результати перевірки.

За результатами розгляду вказаних заперечень ГУ ДФС в Івано-Франківській області 6 квітня 2018 року надано відповідь про те, що висновки, викладені в акті перевірки є законними, порушень вимог чинного законодавства під час перевірки не встановлено.

На підставі Акта перевірки та відповідно до встановлених порушень ГУ ДФС в Івано-Франківській області 12 квітня 2018 року прийняло податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшило суму ПДВ на суму 3 345 197 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 2 785 440 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 559 757 грн (т. 1, а. с. 114 - 115);

- № , яким зменшило розмір від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 705 105 грн за грудень 2017 року (т. 1, а. с. 116 - 117);

- № на суму 1,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1, а.с.118).

За результатами адміністративного оскарження 20 червня 2018 року Державна фіскальна служба України прийняла рішення № 21077/6/99-99-11-01-01-25, яким скаргу Господарства задовольнила частково.

Скасувала податкові повідомлення-рішення № від 12 квітня 2018 року та № від 12 квітня 2018 року в частині встановлених порушень по взаємовідносинах з ТОВ «Укрдезімпорт», ТОВ «Солд-Прайс», ТОВ «Сенсіс ЛТД», ТОВ «Охоронна компанія «Міська фортеця», ТОВ «Віртон ЛТД», ТОВ «ТД «Агроресурс-2017» і у відповідній частині штрафні санкції, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін (т. 2, а. с. 176 - 185).

ГУ ДФС в Івано-Франківській області, з урахуванням рішення ДФС України, прийняло податкове повідомлення-рішення від 20 липня 2018 року № , на підставі Акта перевірки та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 20 червня 2018 року № 21077/6/99-99-11-01-01-25 за платежем «податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг)» на суму 1 394 254 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 1 224 686 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 169 568 грн.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, ПФГ «Геліос» оскаржило їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його безпідставністю висновків контролюючого органу щодо заниження податкових зобов`язань та завищення податкового кредиту позивачем на підставі висновків Акта перевірки, а тому дійшов висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і їх необхідно скасувати.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За приписами пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

За приписами пункту 209.2 статті 209 ПК України, яка регулює спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, позитивна різниця між сумою податкових зобов`язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, визначена:

а) за операціями з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) підлягає перерахуванню:

до державного бюджету - у розмірі 50 відсотків;

на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 50 відсотків;

б) за операціями із зерновими і технічними культурами підлягає перерахуванню:

до державного бюджету - у розмірі 85 відсотків;

на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 15 відсотків;

в) за операціями з продукцією тваринництва підлягає перерахуванню:

до державного бюджету - у розмірі 20 відсотків;

на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 80 відсотків.

Підпунктом «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України визначено, що для цілей цієї статті застосовуються такі терміни:

виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва сільськогосподарських товарів/послуг, у тому числі зернових і технічних культур, та/або продукції тваринництва, а частково для інших товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості всіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва зернових культур і технічних культур, та/або частково для виробництва продукції тваринництва, та/або частково для інших сільськогосподарських товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких зернових і технічних культур, продукції тваринництва та інших сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх сільськогосподарських товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів;

Щодо встановлення відповідачем заниження податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2017 року в сумі 1 834 776 грн у зв`язку із встановленою за результатами інвентаризації проведеної у березні 2018 року нестачею цукру в кількості 999,878 тонн по ціні 9175 грн (без ПДВ), судом було взято до уваги лист ТОВ «Радехівський цукор» від 06.09.2018 № 848, де зазначено, що посадові особи ГУ ДФС в Івано-Франківській області не зверталися до товариства з вимогою про доступ на господарську територію виробничих підрозділів ТОВ «Радехівський цукор» протягом березня 2018 року (в т. ч. 05.03.2018) та фактично там ніколи не перебували, а також те, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області не проводили зустрічну звірку по взаєморозрахунках ТОВ «Радехівський цукор» із ПФГ «Геліос» за період 2015 - 2017 років.

Відповідно до підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню, патентуванню та/або сертифікації) від проведення такої інвентаризації або ненадання для перевірки документів, їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені статтею 94 цього Кодексу.

За приписами статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.

Абзацом шостим пункту 7 розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 р. за № 1365/26142, встановлено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, окрім іншого на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації.

Проте, відповідачем не було дотримано встановленого законом порядку проведення інвентаризації та оформлення її результатів, що унеможливлює використання отриманих результатів щодо наявності товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), стану їх зберігання, підтвердження спростування правильності та достовірності стану бухгалтерського обліку та звітності, а тому вони не можуть бути підставою для висновку контролюючого органу щодо невідповідності (нестачі) ТМЦ станом на 31 грудня 2017 року на суму 1 834 776 грн.

Водночас, реальність наявності цукру, як станом на 31.12.2017, так і станом на 05.03.2018, а відтак, безпідставність висновків відповідача начебто встановлену його нестачу в березні 2018 року, спростовують, зокрема, факти подальшої реалізації вказаного товару (цукру) в повному обсязі протягом травня-серпня 2018 року, про що було відомо відповідачу, позаяк за вказаними вище господарськими операціями з поставки цукру позивач нарахував податкові зобов`язання з ПДВ та видав податкові накладні, які були зареєстровані в ЄРПН та є в матеріалах справи, як і видаткові накладні.

Отже, висновки Акта перевірки щодо не встановлення відповідачем у березні 2018 року (зокрема, станом на 05.03.2018) залишків цукру в кількості 999,878 тонн (981,894 тонн +17,984 тонн) по ціні 9175 грн (без ПДВ), як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами, є безпідставними, а тому неправомірними є доводи відповідача про встановлення заниження податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2017 року в сумі 1 834 776 грн.

А відповідач, всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України не спростував належними та достовірними доказами доводи позивача, що підтверджені належними доказами, щодо зміни в структурі активів і зобов`язань, власному капіталі позивача, що серед іншого підтверджує наявність цукру, а не його нестачу, та подальшу реальність господарських операцій з поставки цукру, яка відображена у податковій звітності та відома відповідачу, не спростував факту реальності вказаних господарських операцій, а тому доводи відповідача про відсутність у позивача цукру станом на 31.12.2017 у зв`язку з нібито його відсутністю станом на 05.03.2018 є безпідставними. При цьому у колегії суддів відсутні підстави для неврахування наданих позивачем доказів, позаяк такі нічим не спростовані.

Крім того, в акті інвентаризації готової продукції від 05.03.2018 (т. 2 а. с. 223) вказано про наявність цукру, проте, всупереч зазначеному, а акті перевірки вказано про відсутність такого цукру і такі розбіжності відповідачем жодним чином не спростовані.

А тому висновки акту перевірки щодо не встановлення відповідачем у березні 2018 року (зокрема, станом на 05.03.2018) залишків цукру в кількості 999,878 тонн (981,894 тонн +17,984 тон) по ціні 9175 грн (без ПДВ) на підставі неналежного та недопустимого доказу є протиправними.

З приводу покликань апелянта на те, що зазначена вище реалізація цукру позивачем протягом травня - серпня 2018 року не спростовує факту встановлених розбіжностей за результатами проведеної інвентаризації між даними бухгалтерського обліку та фактичною наявністю активів на підприємстві, колегія суддів зауважує, що контролюючий орган не був позбавлений можливості після встановлення реалізації цукру позивачем, провести зустрічну звірку, податкову перевірку тощо у ТОВ «Радехівський цукор» з приводу наявності спірного цукру станом на 05.03.2018 та не заявляв у судовому засіданні про неможливість проведення такої перевірки

Щодо визначених податковим повідомленням-рішенням № від 20.07.2018 грошових зобов`язань в сумі 3636,75 грн у зв`язку із встановленим перевіркою заниженням позивачем податкових зобов`язань в сумі 14 547 грн, в тому числі за березень 2015 року в сумі 14 547 грн та нарахуванням штрафних санкцій у зв`язку з продажем транспортного засобу «Volkswagen Passat», 2011 року випуску за ціною, яка є нижчою від балансової вартості, колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено, 31.05.2015 між ПФГ «Геліос» (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу «Volkswagen Passat», 2011 року випуску. Продаж здійснено сторонами за 25 000 грн, в тому числі ПДВ 4166,67 грн, сума без ПДВ 20 833,33 грн. Факт вибуття основного засобу (автомобіля) у зв`язку з його продажем підтверджено актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (типова форма № 03-1) від 31.03.15 № 1, що містить інформацію про вартість авто та суму зносу, наказом керівника на продаж основних засобів віл 28.02.15 № 5 та довідкою-рахунком віл 31.03.2015 серії НОМЕР_1 .

Балансова вартість автомобіля «Volkswagen Passat», 2011 року випуску, станом на початок 2015 року фактично складала 20 833 грн без ПДВ; вказана вартість автомобіля також була визначена сертифікованим оцінювачем.

Позаяк на спростування вказаних обставин і на підтвердження того, що за даними бухгалтерського обліку балансова (залишкова) вартість зазначеного автомобіль, з урахуванням суми зносу та уцінки станом на 01.03.2015 фактично складала 93 568,72 грн, а не 20 833 грн жодних доказів до суду не надано колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про безпідставність висновків контролюючого органу про заниження грошового зобов`язання зі сплати ПДВ в сумі 14 547 грн.

Щодо правомірності визначення грошового зобов`язання донарахованого внаслідок встановлення факту його заниження через невключення до об`єкту оподаткування вартості послуг з безкоштовного харчування працівників в сумі 36 959,25 грн, в т. ч. за основним платежем 16 602,00 грн та за штрафними санкціями 20 357,25 грн згідно податкового повідомлення-рішення № від 20.07.2018 колегія суддів зазначає таке.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань (загальна декларація) за період з 01.01.2005 по 31.12.2017 контролюючим органом встановлено, що позивач здійснював безкоштовне харчування своїх працівників на умовах «шведського столу» всього на загальну суму 492 624 грн, в тому числі ПДВ 82104 грн.

Контролюючий орган вважає, що операції підприємства з безкоштовного харчування своїх працівників на умовах «шведського столу» для такого підприємства платника ПДВ є об`єктом оподаткування ПДВ, при здійсненні якої такий податок нараховується в загальному порядку. Також вказує, що якщо вартість послуг з харчування не включається до вартості товарів/послуг, то ці товари/послуги визнаються такими, що постачаються безоплатно в межах господарської діяльності, а тому податкові зобов`язання нараховуються відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, база оподаткування ПДВ визначається згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України, а тому позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ в загальній сумі 82 104 грн.

З приводу цього встановлено, що наказом ПФГ «Геліос» № 31 від 31.12.2014 «Про організацію безкоштовного харчування працівників» наказано працівникам ПФГ «Геліос» організувати у робочі дні одноразове безкоштовне харчування працівників на умовах «шведського столу» (т. 2, а. с. 175).

Суми ПДВ, нараховані (сплачені) підприємством платником податку у зв`язку з придбанням продуктів харчування для забезпечення безкоштовного харчування своїх працівників на умовах «шведського столу», включаються до складу податкового кредиту такого підприємства за умови наявності відповідного документального підтвердження (податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних, зареєстровані в ЄРПН, митні декларації, інші документи, передбачені підпунктом 201.11 статті 201 ПК України).

Водночас, якщо вартість зазначеного безкоштовного харчування включається до вартості товарів/послуг, операції з постачання яких є об`єктом оподаткування та пов`язані з отриманням доходів зазначеним підприємством, ці товари визнаються такими, що призначаються для використання/використані в господарській діяльності, і додаткового нарахування податкових зобов`язань за правилами, встановленими пунктом 198.5 статті 198 ПК України, не здійснюється.

А якщо вартість послуг з харчування не включається до вартості товарів/послуг, то ці товари/послуги визнаються такими, що постачаються безоплатно в межах господарської діяльності, а тому податкові зобов`язання нараховуються відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, база оподаткування ПДВ визначається згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України. Податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України також не нараховуються.

У зв`язку з цим витрати на придбання продовольчих товарів (продуктів харчування) віднесено позивачем до загальновиробничих витрат (бухгалтерський рахунок 91), загальногосподарські представницькі витрати обліковуються на рахунку 92 «Адміністративні витрати», а витрати на проведення прийомів з метою збуту продукції на рахунку 93 «Витрати на збут».

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

З урахуванням вказаного відповідач не врахував, що вартість зазначеного безкоштовного харчування включається до вартості товарів/послуг, операції з постачання яких є об`єктом оподаткування та пов`язані з отриманням доходів позивача, а тому ці товари визнаються такими, що призначаються для використання/використані в господарській діяльності, і нарахування податкових зобов`язань за правилами, встановленими пунктом 185.1 статті 185, пунктом 188.1 статті 188, пунктом 198.5 статті 198 ПК України, не здійснюється.

З приводу придбання інших товарів, про що зазначено у апеляційній скарзі, то безоплатна передача інших товарів, окрім продуктів харчування, у ході перевірки не була встановлена та в акті перевірки № 211/09-19-14-01/34161089 від 21.03.2018 про це не зазначено, а тому відповідач не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

За таких умов відповідач неправомірно донарахував підприємству грошове зобов`язання через невключення до об`єкту оподаткування вартості послуг з безкоштовного харчування працівників на умовах «шведського столу».

Щодо правомірності грошового зобов`язання донарахованого внаслідок неправомірного, на думку податкового органу, розподілу сільськогосподарських культур та відсутності коду КВЕД у свідоцтві платника ПДВ (порушення пункту 209.2, підпункту «а» підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 та пункт 23 постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569) в сумі 625 788,00 грн, в тому числі за основним платежем 625 788,00 грн судом встановлено, що ПФГ «Геліос» як сільськогосподарське підприємство, у період з 01.01.2015 по 31.12.2016 перебувало на спеціальному режимі оподаткування ПДВ та подавало до податкового органу дві декларації:

податкову декларацію з ПДВ (спеціального режиму оподаткування в сфері сільського господарства), в якій відображаються податкові зобов`язання і податковий кредит по операціях з поставки сільськогосподарських товарів (послуг) з позначкою «0121»,

податкову декларацію з ПДВ (загальна) в якій відображаються податкові зобов`язання і податковий кредит по інших операціях з позначкою «0110».

Перевіркою встановлено, що до видів діяльності, на які буде застосовуватись дія спеціального режиму оподаткування ПДВ, позивач не вніс кодів видів діяльності 10.81 «Виробництво цукру», при цьому зміни до переліку видів діяльності такого сільськогосподарського підприємства, на які поширюється дія спеціального режиму оподаткування, не внесені.

Водночас, ПФГ «Геліос» застосувало спеціальний режим оподаткування до виробництва цукру та в порушення вимог пункту 209.7 статті 209 та пункту 209.17.17 статті 209 ПК України завищило податкові зобов`язання на загальну суму ПДВ 198 307 грн, в тому числі:

продаж цукру-піску та меляси ТОВ «Радехівський цукор» у грудні 2016 року на загальну суму 1 189 847,70 грн (в т. ч. ПДВ 198 307,95 грн.) та, відповідно, завищило податковий кредит по придбаних ТМЦ, які використовувалися для надання цих послуг на загальну суму ПДВ 454 009 грн, а саме: за грудень 2016 року по ТОВ «Радехівський цукор» (Мішки з вкладишами на 50 кг та послуга по переробці цукрових буряків).

У ході перевірки встановлено, що вказані суми податкових зобов`язань та податкового кредиту занижені у загальній декларації.

За приписами пункту 209.10 статті 209 ПК України сільськогосподарське підприємство реєструється як суб`єкт спеціального режиму оподаткування з дотриманням правил та у строки, що визначені статтею 183 цього Кодексу для реєстрації платників податку на додану вартість.

У реєстрі суб`єктів спеціального режиму оподаткування, крім відомостей, передбачених для реєстрації платників податку на додану вартість на загальних підставах, повинен міститися перелік видів діяльності такого сільськогосподарського підприємства, на які поширюється дія спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, та дата внесення запису про такі види діяльності.

При оприлюдненні даних з реєстру платників податку на додану вартість згідно з пунктом 183.13 статті 183 цього Кодексу додатково оприлюднюються дані з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування про дату реєстрації суб`єктом спеціального режиму оподаткування, перелік видів діяльності сільськогосподарського підприємства із зазначенням дати внесення запису про такі види діяльності, дату виключення з такого реєстру, а також дату, з якої сільськогосподарське підприємство вважається платником зазначеного податку на загальних підставах.

Підпунктом 209.17.1 пункту 209.17 статті 209 ПК України встановлено, що дія спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства поширюється на вирощування зернових та технічних культур (01.11.0 КВЕД)...

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) передбачає, що вирощування зернових та технічних культур відповідає коду КВЕД 01.11.0, в той же час виробництво цукру відповідає коду - 15.83.0 (10.81) (КВЕД 2010).

Тобто, законодавство не ототожнює такі види діяльності як вирощування зернових та технічних культур та виробництво цукру.

Отже, спеціальний режим оподаткування, встановлений статтею 209 ПК України, поширюється на підприємства, які здійснюють виробництво цукру за кодом КВЕД (2005) 15.83.0, а з 01.01.2012 КВЕД (2010) 10.81, якщо останній міститься в переліку видів діяльності такого сільськогосподарського підприємства у свідоцтві про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування.

Позивач, заперечуючи проти вказаного порушення, водночас зазначив, що розрахунки відповідача щодо розміру фінансових санкцій до податкового повідомлення-рішення відрізняються між собою сумами основного платежу та штрафних санкцій, які не відповідають висновкам акта.

При цьому позивач зазначає, що ним було задекларовано згідно декларації з ПДВ (спецрежим) за грудень 2016 року дані рядка 21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду склала 1 498 102 грн, а за даними податкового органу такий показник складає 1 242 401 грн та, відповідно, занижено податковий кредит по придбаних по придбаних ТМЦ, на суму ПДВ 454 009 грн; задекларовано дані рядка 18.1 вказаної декларації (позитивне значення, що сплачується до державного бюджету) в сумі 79 366 грн, за даними податкового органу позивач мав здекларувати від`ємне значення по рядку 19 та відповідно по рядку 21 в сумі 176 335 грн за рахунок порушення та, відповідно, занижено податковий кредит по придбаних ТМЦ, які використовувалися для надання цих послуг на загальну суму ПДВ 454 009 грн, тобто позивачем завищено дані рядка 18.1 (позитивне значення, що сплачується до державного бюджету) в сумі 79 366 грн. Відповідно до даних декларації за січень 2017 року по рядку 16.1 позивачем задекларовано від`ємне значення, що включається до податкового кредиту звітного періоду 1 498 102 грн (тобто позивач самостійно переніс дані рядка 21 (сума від`ємного значення...) тому відповідач мав би також перенести по рядку 16.1 декларації за січень 2017 року «власні» розрахунки: дані рядка 21 декларації спецрежиму в сумі 1 242 401 грн та відповідно дані рядка 21 загальної декларації за грудень 2016 року в сумі 176 335 грн перенести до даних рядка 16.1 декларації за січень 2017 року, що відповідно має складати 1 418 736 грн (ряд. 21 декларації спецрежиму в сумі 1 242 401 грн за грудень 2016 року + ряд. 21 загальної декларації за грудень 2016 року в сумі 176 335 грн) проти 1 498 102 грн задекларованих позивачем (розбіжність по рядку 21 - в сумі 79 366 грн).

Відтак, позаяк починаючи з 01.01.2017 позивач подав лише загальну декларацію з ПДВ, порушення, зазначені відповідачем в цій частині не вплинули на розрахунки з бюджетом починаючи з січня 2017 року по грудень 2017 року. Отже, розрахунок контролюючого органу (т. 6 а. с. 149 - 150), взагалі не відповідає ані змісту акту, ані попереднім розрахункам основного платежу та штрафних санкцій, ані фактичним обставинам справи.

З приводу доводів позивача, що контролюючий орган неправомірно та безпідставно встановив завищення податкових зобов`язань в сумі 198 308 грн та заниження податкових зобов`язань в сумі 198 308 грн, а також завищення податкового кредиту в сумі 454 009 грн та заниження податкового кредиту в сумі 454 009 грн, контролюючий орган зазначив, що вказане порушення не призвело до заниження або завищення загальної суми податкового кредиту позивача, відповідно не призвело до фактичних донарахувань грошових зобов`язань з ПДВ, а тому не може відноситися до предмету позову та розглядатися судом.

Всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідач не спростував вказаних доводів позивача, а тому колегія суддів вважає безпідставними висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем податкових зобов`язань на загальну суму ПДВ 198 307 грн та, відповідно, завищення податкового кредиту по придбаних ТМЦ, які використовувалися для надання цих послуг на загальну суму ПДВ 454 009 грн.

Відповідно до підпункту «а» пункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України до виробничих факторів за рахунок яких сформовано податковий кредит відносяться товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

Отже, при визначенні напряму декларування сум ПДВ визначальним є, зокрема, безпосереднє використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції. При цьому, факт безпосереднього зв`язку використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції може бути встановлений з врахуванням якісних характеристик товарів/послуг, які б однозначно свідчили про призначення придбаних товарів/послуг для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, відповідали б змісту цієї діяльності.

Пунктом 23 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, встановлювалось, що суб`єкти спеціального режиму оподаткування та платники - сільськогосподарські підприємства, які відповідають пункту 209.18 статті 209 Кодексу, ведуть окремий облік операцій: із сільськогосподарськими товарами/послугами, крім зернових і технічних культур та продукції тваринництва, визначених у пункті 209.19 статті 209 Кодексу; із зерновими та технічними культурами, визначеними у пункті 209.19 статті 209 Кодексу; з продукцією тваринництва, визначеною у пункті 209.19 статті 209 Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24.12.2015 № 909-VІІІ було внесено зміни до ПК України, відповідно до яких з 1 січня 2016 року для суб`єктів спеціального режиму оподаткування запроваджено часткову сплату сум ПДВ до бюджету та на їх спеціальні рахунки. Розмір суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету та перерахуванню на спеціальні/поточні рахунки, залежить від виду сільськогосподарської продукції, що реалізується (зернові та технічні культури, продукція тваринництва, інша сільськогосподарська продукція). З метою визначення сум ПДВ, що підлягають сплаті до державного бюджету та перерахуванню на спеціальні/поточні рахунки платників, сільськогосподарські підприємства суми податкових зобов`язань та податкового кредиту звітного (податкового) періоду визначають за кожним видом таких операцій.

Зазначеним Законом підпункти «а» та «б» пункту 209.2 статті 209 ПК України викладено у такій редакції: «Позитивна різниця між сумою податкових зобов`язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, визначена: а) за операціями з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 50 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 50 відсотків; б) за операціями із зерновими і технічними культурами підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 85 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 15 відсотків».

Розрахунок питомої ваги вартості кожного виду сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості постачання усіх сільськогосподарських товарів/послуг здійснюється щомісячно у додатку 9 (ДС9) до податкової декларації з ПДВ за формою, затвердженою Порядком № 21, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування.

З урахуванням значення розрахованої питомої ваги сума сплаченого (нарахованого) ПДВ при придбанні/виготовленні товарів/послуг, основних фондів відноситься до податкового кредиту по операціях із зерновими і технічними культурами, та/або операціях з продукцією тваринництва, та/або операціях з іншими сільськогосподарськими товарами/послугами пропорційно частці (питомій вазі), розрахованій у додатку 9 (ДС9) до податкової декларації з ПДВ із позначками 0121 0123.

Для ведення податкового обліку за окремими видами сільськогосподарських операцій у складі податкової декларації з ПДВ із позначками 0121 0123 передбачено додаток 10 (ДС10).

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільгосппідприємством виключно для виробництва одного виду товарів/послуг (зернових і технічних культур або продукції тваринництва, або інших сільськогосподарських товарів/послуг), сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту у зв`язку з таким виготовленням/придбанням повністю відноситься до складу податкового кредиту за відповідним видом операцій.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24.12.2015 №909-VІІІ доповнено статтю 209 пунктом 209.19 такого змісту: З метою застосування пункту 209.2 і підпункту 209.15.1 пункту 209.15 цієї статті: зернові культури - зернові культури товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД; технічні культури - технічні культури товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТ ЗЕД; продукція тваринництва - продукція товарних позицій 0102 і 0401 згідно з УКТ ЗЕД.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VІІІ доповнено статтю 209 пунктом 209.19 такого змісту: з метою застосування пункту 209.2 і підпункту 209.15.1 пункту 209.15 цієї статті: зернові культури - зернові культури товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД; технічні культури - технічні культури товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТ ЗЕД; продукція тваринництва - продукція товарних позицій 0102 і 0401 згідно з УКТ ЗЕД.

Із долученого до матеріалів справи експертного висновку № В-148 від 18.03.2006 експерта Івано-Франківської торгово-промислової палати Нізола Л. І. видно, що соя відноситься до бобових зернових культур.

Тобто, позивач мав право відобразити суму сплаченого (нарахованого) податкового кредиту у зв`язку виготовлення/придбанням товарів/послуг, основних фондів, у складі податкового кредиту за відвідним видом операцій (зернових і технічних культур), тоді як контролюючим органом безпідставно зроблено висновок про завищення суми податкового кредиту по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) за лютий 2016 року в сумі 481 903 грн.

Помилковість такого перерозподілу податкового кредиту по операціях із сільськогосподарськими товарами послугами відповідачами належними та допустимими доказами у справі не підтверджена.

За таких обставин відповідач протиправно визначив податковим повідомленням-рішенням грошові зобов`язання позивачу на суму 625 788,00 грн, при тому, що відповідач не спростовує жодним чином висновки стосовно права позивача на відображення суми сплаченого (нарахованого) податкового кредиту у зв`язку з виготовленням/придбанням товарів/послуг, основних фондів у складі податкового кредиту за видом операцій (зернових і технічних культур) та безпідставності висновків податкового органу про завищення суми податкового кредиту по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) за лютий 2016 року.

Отже, доводи апеляційної скарги загалом спростовані вищевказаними аргументами; решта доводів апеляційної скарги на законність ухвали суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року в адміністративній справі № 0940/1407/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 09.06.25