Справа № 560/17713/24
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

11 червня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

"- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15.10.2024 р. №2 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно трудових книжок: серії НОМЕР_2 від 26.10.1976 р. та НОМЕР_3 від 30.01.1990 р. в Російській Федерації та призначити їй пенсію за віком".

В обґрунтування позовних вимог вказує, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Посилається на те, що зазначену заяву, за принципом екстериторіальності, направлено для розгляду до Головного управління Пенсійного у Київській області.

Зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №2 від 15.10.2024 відмовлено у призначенні пенсі за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Ухвалою суду від 02.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач - 1 не скористався правом подання відзиву на позов, тому, враховуючи приписи частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 07.05.2025 залучено до участі у справі №560/17713/24 в якості другого відповідача - Головне управління пенсійного фонду у Київській області (відповідач - 2, адреса: вулиця Ярославська, 40, м. Київ, 04071, ); постановлено розгляд адміністративної справи № 560/17713/24 розпочати спочатку; постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; надано відповідачам строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення їм ухвали про відкриття провадження у справі; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надати до суду в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали: копію заяву ОСОБА_1 та доданих до неї документів, за результатом розгляду якої, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийняте рішення від 15.10.2024 №62; копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 15.10.2024 №62.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (відповідача - 2) подано до суду відзив, у якому останній у задоволенні позову просить відмовити.

Вказує, що, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області розглянуто заяву з документами доданими до заяви про перерахунок пенсії та прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 15.10.2024 №62.

Зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком до страхового стажу не зараховано: періоди роботи за записами трудових книжок НОМЕР_4 від 26.10.1976, та НОМЕР_3 від 30.01.1990, оскільки на титульних сторінках трудових книжок зазначено ім`я заявниці російською ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним, а саме російською ОСОБА_4 ; - період навчання з 01.09.1975 по 31.07.1976, оскільки зазначено ім`я заявниці російською ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним, а саме російською ОСОБА_4 ;

Для зарахування періодів роботи за трудовими книжками, необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на яких працювала остання.

Для зарахування періоду навчання, необхідно надати уточнюючу довідку про період та форму навчання.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

08.10.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління у Київській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) №2 від 15.10.2024 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком.

У рішенні, поміж іншого, зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудових книжок НОМЕР_4 від 26.10.1976 та НОМЕР_5 від 30.01.1990 та період навчання з 01.09.1975 по 31.07.1976, оскільки правопис імені не відповідає паспортним даним заявника.

Вказано на необхідність надання уточнюючих довідок про періоди роботи.

Повідомлено, що страховий стаж позивачки становить 0 років 05 місяців 0 днів.

У призначенні пенсії за віком відмовлено, оскільки заявниця не досягла встановленого пенсійного віку, передбаченого частиною 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи рішення відповідача-2 протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом порушених прав із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регламентовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 26 ч. 3 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 від 15 до 21 року.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка на дату прийняття пенсійним органом рішення про відмову у призначенні пенсії, а саме: 15.10.2024 року досягла 65 років.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи за записами трудових книжок НОМЕР_4 від 26.10.1976, та НОМЕР_3 від 30.01.1990, оскільки на титульних сторінках трудових книжок зазначено ім`я заявниці російською ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним, а саме російською ОСОБА_4 ;

- період навчання з 01.09.1975 по 31.07.1976, оскільки зазначено ім`я заявниці російською " ОСОБА_4 ", що не відповідає паспортним даним, а саме російською ОСОБА_4 .

Щодо не зарахування періоду навчання з 01.09.1975 року по 31.07.1976 року та періоду роботи за записами трудових книжок НОМЕР_4 від 26.10.1976, та НОМЕР_3 від 30.01.1990, суд зазначає про таке.

Згідно із вимогами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Суд, дослідивши копію матеріалів трудової книжки, що належить ОСОБА_1 НОМЕР_4 , встановив, що там міститься запис, в якому зазначено, що в період з 01.09.1975 року по 31.07.1976 рік навчалася в "ГПТУ-1" та отримала по закінченню атестат № НОМЕР_6 .

Проте, пенсійним органом не зараховано спірний період навчання та всіх інших періодів трудової діяльності, які містяться у трудових книжках НОМЕР_4 від 26.10.1976, та НОМЕР_3 від 30.01.1990 року, записах у трудових книжках, оскільки ім`я позивачки російською " ОСОБА_4 " не відповідає паспортним даним російською " ОСОБА_4 ".

Суд критично оцінює дії відповідача 2, оскільки невідповідність імені позивачки на титульних сторінках трудової книжки з паспортними даними не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

У суду не виникло сумнівів, що позивачка дійсно навчалася в період з 01.09.1975 рік по 31.07.1976 рік в "ГПТУ-1" та працювала на відповідних роботах які зазначені в трудових книжках НОМЕР_4 від 26.10.1976, та НОМЕР_3 від 30.01.1990 року.

Крім того, судом встановлено, що трудові книжки НОМЕР_4 від 26.10.1976, та НОМЕР_3 від 30.01.1990 належать ОСОБА_1 .

За загальним правилом, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про навчання та роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказу про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

У свою чергу згідно з вимогами статті 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, відповідачем-2 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, у яких працював позивач, або архівних установ для отримання відомостей щодо спірних періодів роботи позивача.

Також відповідачем-2 не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Крім того, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області неправомірно не зарахувало до страхового стажу позивача період її роботи та навчання з згідно трудових книжок: серії НОМЕР_4 від 26.10.1976 та НОМЕР_5 від 30.01.1990 року.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 62 від 15.10.2024 про відмову у призначенні пенсії є протиправним.

При цьому, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 прийняти рішення про призначення пенсії за віком, то суд додатково зазначає таке.

Після реєстрації позивачем заяви, поданої до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, у розумінні Порядку № 22-1, є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.

Отже, саме Головне управлінням Пенсійного фонду України в Київській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення йому пенсії.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Також слід зазначити, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження», суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи, відповідач-2 вчинив дії та надав оцінку заявленим підставам та документам, що додані позивачем до заяви, які суд визнав протиправними, а відтак суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

За таких обставин і правових підстав слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком з 08.10.2024 року.

Одночасно, щодо способу захисту обраного позивачем, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд вважає за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивачки шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 15.10.2024 р. №2;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, згідно із записами у трудових книжках серії НОМЕР_4 від 26.10.1976 та НОМЕР_5 від 30.01.1990 року.

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 08.10.2024 ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1211,20 гривень.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, відтак, підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908, 40 гривень, що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

З мотивів, наведених вище, суд вважає, що судові витрати у цій справі на користь позивачки мають бути стягненні саме з відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 15.10.2024 р. №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, згідно із записами у трудових книжках серії НОМЕР_4 від 26.10.1976 та НОМЕР_5 від 30.01.1990 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 08.10.2024 ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач-1: Відповідач-2:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Ярославська, 40,м. Київ,04071 , код ЄДРПОУ - 22933548)

Головуючий суддя Є.В. Печений