Справа № 520/3215/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. Справа № 520/3215/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 04.04.25 у справі № 520/3215/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у справі № 520/3215/22 визнано протиправними дії та скасовано рішення відділу перерахунків пенсії №2 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області від 18.08.2021 за № 2341 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії від 23.04.2021 за № 21-275 станом на 15.03.2021, виданої Харківською обласною прокуратурою; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.04.2021 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 23.04.2021 за № 21-275 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) що враховується для перерахунку пенсії, виходячи з розміру 90% від середнього заробітку щомісячної заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати з урахуванням вже отриманих сум.

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою у порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо застосування обмежень та виплати позивачу замість 70 997,25 грн пенсії у розмірі 33 540,72 грн та затягування термінів перерахунку та виплати пенсії на підставі нової довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії №21-76 від 01.05.2024, згідно з якою основний розмір пенсії від середнього заробітку 98 000,00 грн з 01.02.2022 має становити 88 200,00 грн (98 000,00 х 90% = 88 200,00 грн), 590,25 грн надбавки (25% від 2 361,00 грн), а всього виплачуватись 88 790,25 грн;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 у справі №520/3215/22 та постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 08.08.2016 у справі №642/3956/16-а. Перераховану пенсію виплачувати у повному обсязі, та у подальшому, у разі підвищення заробітної плати прокурорським працівникам, проводити перерахунки пенсії згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-Х1І від 05.11.1991 з розрахунку 90% від розміру заробітної плати згідно з новими довідками про складові заробітної плати без додаткового (нового) рішення суду, оскільки таке обмеження вже було визнано неправомірним та протиправним, та скасовано;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області до перерахунку пенсії за новою довідкою №21-76 від 01.05.2024 виплачувати ОСОБА_1 раніше перераховану пенсію в розмірі 71 002,25 грн відповідно до Протоколу про перерахунок пенсії в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, без обмеження розміру заробітної плати для перерахунку пенсії згідно з довідкою прокуратури Харківської області №21-275 від 23.04.2021, та здійснювати виплати, з урахуванням перерахунку, вказаної пенсії в повному обсязі, без обмеження її максимального розміри та вжити невідкладних та дієвих заходів щодо виплати 71 - річному позивачу нарахованої згідно з довідкою про заробітну плату №21-275 від 23.04.2021 заборгованості з пенсії в сумі 2 133 886,20 грн за період з 01.04.2024 та нарахувати і виплатити нову заборгованість за новою довідкою за період з 01.02.2022.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення про відмову в перерахунку пенсії, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії з приводу безпідставного зменшення розміру виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №520/3215/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто заявнику.

Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року, ОСОБА_1 (далі також позивач) подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву, подану в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає про суперечливість висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, про неврахування судом першої інстанції того, що необхідність звернення до суду в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України зумовлена тим, що відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року не виконано.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській (далі також відповідач) правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористався.

Згідно з ч. 1. ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Так, приймаючи ухвалу про повернення заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачем у порядку ст. 383 КАС України заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 383 КАС України, оскільки не містить необхідних реквізитів до її оформлення та зазначення необхідної інформації, в т.ч. відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження, інформації про номер виконавчого провадження та про хід виконавчого провадження; не містить ні обставин, якими обґрунтовуються вимоги заяви, ні доказів, про які позивачу відомо і які можуть бути використані судом в підтвердження протиправності рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб`єктом владних повноважень, ні доказів коли позивачу стало відомо про протиправність рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб`єктом владних повноважень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються (ч. 2 ст. 383 КАС України).

Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).

Отже, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі, що порушує права та законні інтереси позивача.

Колегія суддів зазначає, що позивач обґрунтовує подану в порядку ст. 383 КАС України заяву протиправною бездіяльністю відповідача при виконанні рішення суду від 28 липня 2022 року у справі № 520/3215/22 та стверджує, що рішення не виконується вже майже 3 роки, інформації про строки виконання рішення відповідачем не надано.

Водночас колегією суддів установлено, що підставою для повернення судом першої інстанції заяви позивача було те, що заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 383 КАС України, оскільки не містить необхідних реквізитів до її оформлення та зазначення необхідної інформації, в т.ч. відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження, інформації про номер виконавчого провадження та про хід виконавчого провадження; не містить ні обставин, якими обґрунтовуються вимоги заяви, ні доказів, про які позивачу відомо і які можуть бути використані судом в підтвердження протиправності рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб`єктом владних повноважень, ні доказів коли позивачу стало відомо про протиправність рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб`єктом владних повноважень.

Разом з цим з поданої позивачем заяви колегією суддів установлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у справі № 520/3215/22 набрало законної сили 30.08.2022.

За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень у касаційному порядку рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у справі № 520/3215/22 не оскаржувалося.

Позивачем отримано виконавчий лист у справі № 520/3215/22 та звернуто до примусового виконання шляхом направлення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, однак залишився без виконання.

Колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про визнання протиправною бездіяльності відповідачів у порядку ст. 383 КАС України, заявник наводив аргументи та доводи, які вказують на не виконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, однак останнім не надано судом будь-якої оцінки.

Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі № 520/3215/22 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі просить задовольнити його заяву, подану в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, проте апеляційному розгляду підлягає ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без задоволення, а не вирішення заяви по суті.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі № 520/3215/22 скасувати.

Направити справу № 520/3215/22 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова