Справа № 729/2001/24
Суддя: Кузюра В. О.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 729/2001/24
2-а/729/18/25 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

судді Кузюри В.О.,

секретар Ященко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівської області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Чернігівської області про скасування постанови серії ЕНА № 35121726 від 20.11.2024 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу розміром 425 грн.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 20.11.2024 року в місті Бобровиця Чернігівської області по вулиці Незалежності, інспектором (м. Бобровиця) відділення поліції № 2 Ніжинського районного відділу поліції ГУНП у Чернігівській області капітаном поліції Бурзаком Максимом Петровичем було винесено постанову серії ЕНА №3512726 від 20.11.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач не погоджується зі спірною постановою, вважає її протиправною і такою, що має бути скасована, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний чітко та зрозуміло повідомити водієві конкретну підставу зупинки транспортного засобу. Перелік підстав, за якими дозволяється зупинка транспортних засобів, встановлено ст. 35 цього ж Закону. Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний керуватися принципом законності, який виключає можливість вигадування підстав для здійснення поліцейських заходів та зміни озвученої причини зупинки після початку спілкування з водієм. Зміна озвученої причини або неможливість її належного пояснення є порушенням законності дій поліцейського.

Таким чином, на думку позивача, водій має право не пред`являти документи, якщо зупинка транспортного засобу відбулася з порушенням законодавчо встановленого порядку або у разі, коли поліцейський не назвав належної підстави, яка чітко передбачена законом.

В даному випадку, поліцейський, що виносив спірну постанову, не навівши жодного обґрунтування законності зупинки, вимагав, щоб позивач надав посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відсутність будь яких фактичних даних, що підтверджують порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, які могли б бути (чи були) підставою для зупинки транспортного засобу, а також відсутність будь-яких доказів складання матеріалів про порушення ПДР - свідчать про безпідставність та незаконність перевірки в Позивача документів, визначених п. 2.1 ПДР та відповідно підстав для застосування до Позивача санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3512726 від 20.11.2024 є протиправною і має бути скасована.

Також позивач вказав, що з поданням даного адміністративного позову, поніс наступні судові витрати: сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн. та просить стягнути на його користь за рахунок бюджентних асигнувань.

Відповідач 14.05.2025 через підсистему " Електронний суд" надав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що як вбачається з змісту позовної заяви правомірність свої вимог та протиправність оскаржуваної постанови позивач загалом обґрунтовує тим, що поліцейський не пояснив причину зупинки транспортного засобу, та не мав законних підстав вимагати пред`явлення водійського посвідчення та страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, під час розгляду справи не було роз"яснено права та не були досліджені докази. Вказані доводи позивача є помилковими, надуманими, такими, що не відповідають дійсності, та спрямовані виключно на спробу позивача уникнути відповідальності за вчинене правопорушення в сфері забезпечення дорожнього руху, та посилаючись на чинне законодавство, просили відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог .

Бобровицький районний суд Чернігівської області ухвалою від 11.04.2025 року відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.11.2024 року в місті Бобровиця Чернігівської області по вулиці Незалежності, інспектором (м. Бобровиця) відділення поліції № 2 Ніжинського районного відділу поліції ГУНП у Чернігівській області капітаном поліції Бурзаком Максимом Петровичем було винесено постанову серії ЕНА №3512726 від 20.11.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На запит суду в порядку ст.77 КАС України ВП №2 Ніжинського РУП ( Бобровиця) ГУНП в Чернігівській області було надано відеозапис фіксації правопорушення , який є додатко до постанови серії ЕНА №3512726 від 20.11.2024 року.

З дослідженого судом відеозапису з портативного відеореєстратора, який надано на диску DVD, видно, що працівником поліції був зупинений автомобіль ОСОБА_1 з підстави , що при повороті, він дійснював поворот не з тієї полоси руху , як пояснив працівник поліції зупинка мала місце не для оформлення порушення, а для з"ясування чи у водія все нормально . При цьому поліцейський представився повідомив про відеореєстрацію. Інший поліцейський після встановлення особи водія підійшов , представився та враховуючи , що в нього є інформація про позбавлення водія права керування транспортними засобами, на підставі п.3 ч.1 ст.35 Закону України "Про національну поліцію" та п. 2.4 ПДР України попросив пред"явити посвідчення водія, на що водій ОСОБА_1 відмовився надати посвідчення . На запитання пліцейського чому не надає , ОСОБА_1 відповів , що це його принципова позиція , бо його вже багато разів зупиняли , з"ясовували питання наявності посвідчення . На місці було ухвалене рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, текст постанови було оголошено , копія постанови вручена.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами і доповненнями) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Позивач у відповідь на вимогу надати документи зазначені в п. 2.1ПДР України заявив категоричну відмову. Таким чином, позивач, здійснивши відмову у пред`явленні поліцейському документів, зазначених в п. 2.1 ПДР, вчинив порушення вимог п.2.4 ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права таобов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року(із змінами тадоповненнями).

Відповідно до п.1.10 ПДР водій- особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортномузасобі

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил,а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б)дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектністьтранспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засібвідповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у томучислі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевіркутехнічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавствапідлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно з п. 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної

категорії;

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи проадміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивномудослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі ст.31 Закону України «Про Національну поліцію»,полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи;опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/ або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах,якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому, незгода позивача з поставленим йому в провину порушенням ПДР України не звільняє його від обов`язку виконати вимоги посадової особи поліції щодо перевірки документів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.35 Закону України "Про національну поліцію " якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Як пояснив поліцейський за інформацією , що мається в базах даних поліції ОСОБА_1 є особою , яка позбавлена права керування транспортними засобами , тому виникла потреба перевірити дану інформацію і тому просили надати посвідчення водія.

З відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського вбачається, що позивачеві неодноразово було заявлено вимогу щодо надання документів, на що позивач відповів категоричною відмовою , при цьому зазначив , що його зупинили безпідставно , а отже він не зобов"язаний надавати посвідчення водія.

Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 127/19283/17 Верховний Суд зазначив: "Водночас на думку скаржника він мав право не пред"являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки , доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не грунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов"язку водія транспортного засобу мати при собі та пред"явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені документи."

Таким чином суд доходить висновку, що у працівників поліції були законні підстави для складання протоколу за ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 25.06.2020 у справі 520/2261/19, ч. 2 ст. 77 КАС покладено обов`язок доказування відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких грунтуються його вимоги.

У матеріалах справи відсутні докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження неправомірності постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, а доводи позивача не грунтуються на вимогах законодавства України та суперечать усталеній судовій практиці.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на встановлені обставини, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже сплачені та заявлені до стягнення з відповідача судовий збір, суд повністю покладає на сторону позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 132, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівської області про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 3512726 від 20.11.2024 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Суддя В.О. Кузюра