Справа № 520/33849/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 р. Справа № 520/33849/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/33849/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати рішення №20 від 02.10.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 06.12.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії №20 від 02.10.2024 (вих. №23715/03-16 від 03.10.2024 року).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що з 01.01.2023 Російська Федерація вийшла із Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992. Отже, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058, а зарахування до страхового стажу періодів роботи в Російській Федерації по теперішній час, не передбачено чинним законодавством. Таким чином, вважає, що періоди з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019 не може бути зарахований до страхового стажу позивача.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 06.12.2023 року має повних 56 років.

У позовній заяві позивачем вказано, що загальний стаж його роботи станом на 06.12.2023 року становить 36 років 03 місяці 08 днів, в тому числі 33 роки 07 місяців 06 днів пільгового стажу за Списком №2.

06 грудня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за призначенням пільгової пенсії згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Заява позивача за принципом екстериторіальності була розглянута головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням № 20 від 11.12.2023 року позивачу було відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком № 2.

Позивачем зазначене рішення було оскаржено в судовому порядку.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 року у справі №520/5836/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, 33028, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про скасування рішення, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; скасовано рішення № 20 від 11.12.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, за Списком № 2; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи: з 30.07.1985 по 21.10.1987; з 28.01.1987 по 26.11.1991; з 22.08.1992 по 02.05.1994; з 04.03.1996 по 29.08.2001; з 01.11.2001 по 20.05.2002; з 17.10.2002 по 19.09.2010; з 19.10.2010 по 19.09.2012; з 26.10.2012 по 03.10.2013; з 09.10.2013 по 08.08.2014; з 08.09.2014 по 01.01.2019 та період навчання з 01.09.1982 по 20.07.1985 у СПТУ-31 с. Комсомольське Харківської області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, 33028, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за Списком № 2 періоди роботи: з 30.07.1985 по 21.10.1987; з 28.01.1987 по 26.11.1991; з 22.08.1992 по 02.05.1994; з 04.03.1996 по 29.08.2001; з 01.11.2001 по 20.05.2002; з 17.10.2002 по 19.09.2010; з 19.10.2010 по 19.09.2012; з 26.10.2012 по 03.10.2013; з 09.10.2013 по 08.08.2014; з 08.09.2014 по 01.01.2019 та період навчання з 01.09.1982 по 20.07.1985 у СПТУ-31 с. Комсомольське Харківської області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, 33028, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 06.12.2023 про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, за Списком № 2 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, 33028, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,6 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024 року апеляційну скаргу залишено без задоволення; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/5836/24 залишено без змін.

Положеннями ч.4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/5836/24, яким, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненської області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 30.07.1985 по 21.10. 1987; з 28.01.1987 по 26.11.1991; з 22.08.1992 по 02.05.1994; з 04.03.1996 по 29.08.2001; з 01.11.2001 по 20.05.2002; з 17.10.2002 по 19.09.2010; з 19.10.2010 по 19.09.2012; з 26.10.2012 по 03.10.2013; з 09.10.2013 по 08.08.2014; з 08.09.2014 по 01.01.2019 та період навчання з 01.09.1982 по 20.07.1985 у СПТУ-31. Частиною другою вищезазначеного рішення суду, зобов`язано головне управління Пенсійного фонду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За результатами розгляду документів Головним управлінням Пенсійного фонду в Рівненської області було прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком від 02.10.2023 року №20 (вих. №23715/03-16 від 03.10.2024 року) в зв`язку з відсутністю загального стажу.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення вбачається зазначення про таке: на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/5836/24 від 20.05.2024 повторно розглянуто заяву від 06.12.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список № 2), становить 55 років при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків. Необхідний пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список № 2), становить 12 років б місяців. Вік заявника 56 років 4 місяці 11 днів. Страховий стаж особи становить 14 років 3 місяці 25 днів. Пільговий стаж, по Списку № 2, становить 33 роки 7 місяців 6 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди за час роботи на території російської федерації з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019 згідно записів №№ 11-12, 13-14, 15-16, 17-18, 19-20, 21-22, 23-24 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 30.07.1985, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила виконання зобов`язань відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. З 19 червня 2023 року Україна припинила участь у зазначеній Угоді. Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/5836/24 від 20.05.2024 заявнику відмовлено у позовній вимозі щодо зарахування до загального страхового стажу вищезазначених періодів роботи. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/5836/24 від 20.05.2024 до пільгового стажу за Списком № 2 було зараховано періоди роботи з 30.07.1985 по 21.10.1987, з 28.01.1987 по 26.11.1991, з 22.08.1992 по 02.05.1994, з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019 та період навчання з 01.09.1982 по 20.07.1985 у СПТУ-31 с. Комсомольське Харківської області. Також вказано додатковий коментар, а саме: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного страхового стажу.

Позивач вважає таку відмову відповідача у призначенні пенсії за віком та прийняте останнім рішення протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії №20 від 02.10.2024 (вих. №23715/03-16 від 03.10.2024 року), його скасування та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду у цій справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом пункту першого частини першої статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Згідно із ст. 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Приписами ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба.

При цьому, суд зазначає що положеннями ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В той же час, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Водночас, судова колегія зазначає, що згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно зі статтею 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як встановлено судовим розглядом, разом із заявою про призначення пенсії позивачем надано трудову книжку НОМЕР_2 .

Водночас, до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019 згідно записів №№ 11-12, 13-14, 15-16, 17-18, 19-20, 21-22, 23-24, оскільки стаж набутий на території рф.

Отже, надаючи оцінку вказаному, колегія суддів зазначає, що статтею 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 встановлено, що громадяни сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Приписами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, з огляду на положення п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України Про пенсійне забезпечення (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відтак, з огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав вважати, що періоди роботи позивача з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019 згідно записів №№ 11-12, 13-14, 15-16, 17-18, 19-20, 21-22, 23-24 належними доказами підтверджено, а тому вказані періоди повинні бути зараховані до страхового стажу роботи, відтак повинні бути враховані при призначенні пенсії за період роботи в російській федерації.

Суд, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, зазначає, що оскільки вказані доводи представника відповідача були покладені в основу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №20 від 02.10.2024 (вих. №23715/03-16 від 03.10.2024 року) про відмову у призначенні пенсії, то таке підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Водночас, з огляду на встановлення під час розгляду даної справи обставин прийняття відповідачем протиправного рішення, яким було порушено права позивача, та враховуючи обставини того, що при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідачем в цілому не було надано належної оцінки поданим документів, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 04.03.1996 по 29.08.2001, з 01.11.2001 по 20.05.2002, з 17.10.2002 по 19.09.2010, з 19.10.2010 по 19.09.2012, з 26.10.2012 по 03.10.2013, з 09.10.2013 по 08.08.2014, з 08.09.2014 по 01.01.2019 та повторно розглянути заяву позивача від 06.12.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду у цій справі.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 по справі №520/33849/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич