Справа № 420/16183/25
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 14.05.2025 у виконавчому провадженні № 77665645 про накладення на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону штрафу в розмірі 5100 гривень;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00015622) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (вул. Пироговська, 11, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код 38296363) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 14.05.2025 у виконавчому провадженні № 77665645 за невиконання без поважних причин рішення суду накладений на СП СО ПР штраф в розмірі 5100 гривень. Про прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення СП СО ПР також стало відомо 16.05.2025, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції. Зі змісту постанови, що оскаржується, та вимоги державного виконавця від 14.05.2025 про надання інформації щодо стану виконання рішення суду (яка винесена одночасно з постановою про накладення на СП СО ПР штрафу, однак ані поштовим зв`язком, ані через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до СП СО ПР не надходила, а про її існування позивачу стало відомо під час ознайомлення з виконавчим провадженням № 77665645 через АСВП) вбачається, що ніякі заходи для з`ясування причин невиконання рішення суду державним виконавцем не вживались. Встановлено лише сам факт невиконання судового рішення.

Позивач підкреслює, що виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у разі невиконання без поважних причин боржником рішення та наводить рішення Верховного Суду з цього питання, відповідно до якого поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Державний виконавець повинен впевнитися у відсутності поважних причин невиконання рішення. Щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, до цього переліку виплат (постанова Уряду від 07.02.2001 № 104) не входить, що виключає самостійне визначення її розміру позивачем. Отже, зі змісту судових рішень у справі №300/2771/23 та правового регулювання спірних відносин випливає, що виплата вказаної додаткової винагороди пов`язана з недотриманням певних додаткових умов іншими суб`єктами, виконання яких виходить за межі повноважень позивача. Позивач надає в якості доказу лист до Офісу Генерального прокурора від 16.05.2025 та лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 26.09.2023 № 423/6143, вважає, що резолютивна частина судового рішення є нечіткою за змістом.

Резолютивна частина судового рішення є нечіткою за змістом, вона є незрозумілою до виконання, через що рішення державного виконавця про застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу (у зв`язку з невиконанням ним цього рішення) у таких випадках є передчасним. Вважаючи, що відповідачем безпідставно накладено штраф, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.05.2025 року відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст. 268-272, 287 КАС України. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 06 червня 2025 року.

03.06.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що 01.04.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. відкрито виконавче провадження № 77665645 за виконавчим листом № 300/2771/23 виданим 08.10.2024 Івано-Франківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону (, вул. Пироговська, 11, м. Одеса, 65012) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 за період з 04.07.2016 по 28.02.2018. Пункт 2 постанови № 77665645 зобов`язував боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Постанову направлено боржнику для виконання, стягувачу для відома. 14.05.2025 державним виконавцем Яковенком В.А. винесена постанова про накладення штрафу на боржника - Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону в розмірі 5100 гривень. Якщо позивачу було незрозуміло зміст судового рішення, він не позбавлений права звернутись до суду за роз`ясненням останього. Позивач не звертався до суду за роз`ясненням судового рішення у справі № 300/2771/23 з 12.01.2024 (набрання законної сили) по 01.04.2025 (відкриття виконавчого провадження). Також відповдіач вважає, що про відкриття виконавчого провадження позивачу було відомо 01.04.2025 з Автоматизованої системи виконавчого провадження, але доказів наявності поважних причин невиконання сдуового рішення він ні відповідачу ні суду не надав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 300/2771/23 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (далі СП СО ПР, позивач, боржник), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, за період з 04.07.2016 по 28.02.2018. Суд визнав протиправною бездіяльність СП СО ПР щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 за період з 04.07.2016 по 28.02.2018 та зобов`язав її нарахувати та виплатити позивачу за вказаний період. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2024 у справі № 300/2771/23 апеляційну скаргу СП СО ПР залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 без змін.

На виконання вказаного рішення Івано-Франківський окружний адміністративний суд 08.10.2024 видав виконавчий лист за № 300/2771/23.

01.04.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. відкрито виконавче провадження № 77665645 за виконавчим листом № 300/2771/23 виданим 08.10.2024 Івано-Франківським окружним адміністративним судом про Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону (, вул. Пироговська, 11, м. Одеса, 65012) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 за період з 04.07.2016 по 28.02.2018. Пункт 2 постанови зобов`язував боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Постанову направлено боржнику для виконання, стягувачу для відома.

01.04.2025 винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору

14.05.2025 державним виконавцем Яковенком В.А. винесена постанова про накладення штрафу на боржника - Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до вимог ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ч.3 ст.18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII встановлено, що документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.

Відповідно до інформації, яка знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань організаційна форма СПЕЦІАЛІЗОВАНА ПРОКУРАТУРА У СФЕРІ ОБОРОНИ ПІВДЕННОГО РЕГІОНУ державна організація (установа, заклад). Відтак, позивач (боржник) має електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі.

Відповідно до Повідомлення № 5581095 про доставку документу з АСВП до електронного кабінету ЄСІТС, постанова про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) від 01.04.2025 АСВП 77665645 доставлено до електронного кабінету ЄСІТС Спеціалізована прокуратура у сфері оборони південного регіону 01.04.2025 о 17:26:14. В якості доказу позивач надав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 77665645 від 01.04.2025, роздруковану з Автоматизованої системи виконавчого провадження на якій штамп від 16.05.2025 № 5805-25. Доставка документа про відкриття виконавчого провадження № 77665645 підтверджена Повідомленням № 5581095. Отже, інформація, зазначена у позовній заяві про те, що про відкриття 01.04.2025 ВП № 77665645 стало відомо позивачу (боржнику) 16.05.2024 не відповідає дійсності.

Згідно ч.4 ст.19 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону № 1404-VII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону №1404-VIII).

Згідно ч.1 ст.75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм слідує, що на момент прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 р. по справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 р. по справі № 360/4705/20 та по справі № 360/4708/20.

Виконавчий лист № 300/2771/23 виданий 08.10.2024 за рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023, яке набрало законної сили 12.01.2024.

Виконавче провадження з виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 300/2771/23 відкрито 01.04.2025. Отже, позивач був обізнаний про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 за період з 04.07.2016 по 28.02.2018 задовго до відкриття виконавчого провадження № 77665645.

За приписами статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Позивач не звертався до суду за роз`ясненням судового рішення у справі №300/2771/23 з 12.01.2024 (набрання законної сили) по 01.04.2025 (відкриття виконавчого провадження).

Позивач не зазначив з яких підстав він не виконав рішення суду: у зв`язку з незрозумілістю судового рішення, у зв`язку з наявністю поважних причин; у зв`язку з відсутністю фінансового забезпечення СП СО ПР на проведення виплат за судовим рішенням.

Позивач надав в якості доказу лист до виконуючого обов`язки Генерального прокурора від 16.05.2025 № 21-2903ВИХ-25, в якому просить роз`яснити порядок виконання судового рішення.

В постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2024 у справі № 300/2771/23, який розглядав апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону викладено наступний висновок: «Зі змісту Постанови №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки пп.2 пунктом 1 Постанови № 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), тому позивач має право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди у спірний період. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №520/21428/21, та всупереч доводам апелянта (відповідача), є релевантними до спірних правовідносин.»

Восьмий апеляційний адміністративний суд в даній постанові також зазначив, що обов`язок визначення розміру місячної грошової допомоги законодавством покладено на відповідача, віднесено до його владних повноважень, відтак, не може перебиратися судом.

Таким чином, судовим рішенням, за яким видано виконавчий лист і відкрито виконавче провадження № 77665645 зазначено, що визначення розміру місячної грошової допомоги законодавством покладено на відповідача Спеціалізовану прокуратуру в сфері оборони Південного регіону, віднесено до його владних повноважень і не може перебиратися судом.

В обґрунтуванні апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 300/2771/23 Спеціалізована прокуратура в сфері оборони Південного регіону посилалась на лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 26.09.2023 № 423/6143, який Восьмий апеляційний адміністративний суд не прийняв до уваги.

Отже, лист позивача до виконуючого обов`язки Генерального прокурора від 16.05.2025 № 21-2903ВИХ-25 та лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 26.09.2023 № 423/6143 є неналежними доказами у даній справі та не свідчать про поважність причин невиконання судового рішення у ВП № 77665645.

По суті в якості поважної причини невиконання судового рішення позивач наводить ті самі аргументи, які висувались в якості підстав для заперечення позову.

Матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем станом на дату прийняття спірної постанови дій, спрямованих на здійснення відповідної виплати.

Доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду по справі № 420/16183/25, зокрема, щодо відсутності фінансування, позивачем відповідачу також не надавалось.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про невиконання позивачем вказаного рішення суду без поважних причин.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним), основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними.

У Рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 р. взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., приймаючи постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн. від 14.05.2025 року ВП № 77665645 діяв на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та у межах своїх повноважень, а доводи позивача щодо відсутності підстав для накладення штрафу є необґрунтованими та спростовуються зібраними по справі доказами.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 242-246, 271, 287 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.