Справа № 440/468/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. Справа № 440/468/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2024, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, по справі № 440/468/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) до Полтавського окружного адміністративного суду у порядку, встановленому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, із заявою, в якій просить постановити окрему ухвалу, в якій:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вчинені ним на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 р. справа № 440/468/21 в частині застосування норми ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», внаслідок чого був значно зменшений розмір пенсії, а рішення суду залишилося невиконаним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області скасувати рішення від 29.06.2023 по пенсійній справі 16/36023 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання судового рішення від 22.04.2021 р., справа № 440/468/21 відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли невиконанню рішення Полтавського окружного адміністративного суду від квітня 2021 року, справа № 440/468/21, нарахувати та виплатити доплату пенсії за понад нормований стаж у порядку, передбаченому частиною 2 статі 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02. 1991 року 96-Х11 у розмірі: З 18.09 2019 по 31.08.2020 - 36 відсотків заробітку; З 01.09.2020 по 31.08.2021 - 37 відсотків заробітку; З 01.09.2021 по 31.08.2022 - 38 відсотків заробітку; З 01.09.2022 по 31.07.2023 - 39 відсотків заробітку.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що норма яка визначає механізм доплати 1% до пенсії за кожний рік понад нормованого стажу роботи є ч.2 ст.56 Закону №796-X11, а ч.2 ст.27 Закону №1058-IV визначає механізм нарахування пенсії, тому відповідачу було необхідно тільки дорахувати доплату до пенсії за понаднормований стаж, а не перераховувати всю пенсію. Неправомірність дій відповідача полягає в тому, що відповідно до рішення суду змінною величиною є розмір доплати за понаднормований стаж, натомість розмір основної пенсії має бути незмінним. Зменшення відсоткового розміру пенсії призвело до безпідставного звуження соціальних гарантій та порушило його право на пенсійне забезпечення в повному розмірі, передбачене статтею 56 Закону №796- X11. Зазначеною статтею також передбачено, що частина 2 ст.27 Закону №1058-IV застосовується тільки в разі призначення пенсії. Здійснивши перерахунок раніше призначеної і виплачуваної пенсії відповідач порушив цілу низку нормативно-правових актів, які регламентують пенсійне забезпечення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року по справі № 440/468/21 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 440/468/21, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року по справі № 440/468/21 та направити справу для розгляду до Полтавського окружного адміністративного суду.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, а також, відсутність клопотань від сторін справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №440/468/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нездійснення доплати за понаднормовий стаж ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 56 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII з 18 вересня 2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії за понаднормовий стаж у порядку, передбаченому частиною другою статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 18 вересня 2019 року; у задоволенні позову в іншій частині вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції вказаної постанови. В подальшому, ОСОБА_1 звернувся з заявою до Полтавського окружного адміністративного суд в порядку ст. 383 КАС України по справі № 440/468/21.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України по справі № 440/468/21 суд першої інстанції виходив з того, що питання про застосуванням норми частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV під час здійснення перерахунку та виплати доплати до пенсії за понаднормовий стаж у порядку, передбаченому частиною другою статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII, судом не вирішувалось. З огляду на вказане, між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області виник новий спір щодо правомірності/неправомірності рішення № 16 від 29.06.2023 про перерахунок пенсії позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будьяких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільноправових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.

Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частина перша статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З наведених вище норм вбачається, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. При цьому, виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 383 КАС України особа позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Так, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі, що порушує права та законні інтереси позивача.

Так, приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що здійснив пенсійний орган здійснив перерахунок доплати до пенсії за понаднормований стаж відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-XII із застосуванням норми частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV, між тим, питання застосування норми частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV під час здійснення перерахунку та виплати доплати до пенсії за понаднормовий стаж у порядку, передбаченому частиною другою статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII судом не вирішувалось, а тому між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області виник новий спір.

Проте, колегія суддів зазначає, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2025 було витребувано від відповідача додаткові пояснення, зокрема, чи звертався ОСОБА_1 на час проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду з заявою про переведення його на пенсію у відповідності до ч.2 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або Закону України "Про пенсійне забезпечення", якщо так, то надати заяву; якщо ні, то зазначити на якій підставі було переведено ОСОБА_1 на вказаний вид пенсії.

Однак, відповідно до наданих відповідачем пояснень вбачається, що перерахунок пенсії із застосуванням ч.2 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснено на виконання рішення суду.

Разом з тим, частиною другою статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону

При цьому, будь-яких заяв чи інших доказів звернення позивача з заявою про переведення його на пенсію у відповідності до ч.2 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідачем не надано.

Між тим, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 р. було встановлено, що відповідач сплачував позивачеві пенсію без урахування положень ч. 2 ст. 56 Закону № 796, оскільки умовою для застосування вказаної норми є отримання пенсії на підставі ч. 2 ст. 27 Закону № 1058.

При цьому, до 17.09.2019 року ОСОБА_1 на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 24.04.2014 року у справі № 554/3179/14-а, розпорядження Октябрського УПФУ в Полтавській області від 02.12.2014 року, і рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року у справі № 440/2237/19 отримував пенсію, згідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1058-ІV та з урахуванням ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII, тобто із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років.

Так, у вказаній постанові апеляційний суд дійшов висновку, що внесення змін до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII та доповнення її словами і цифрами у разі призначення пенсії на умовах частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не могло бути підставою для відповідача для обчислення розміру пенсії позивача ОСОБА_1 без урахування ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII та невиконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 24.04.2014 року у справі №554/3179/14-а та рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції вказаної постанови.

При цьому, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №440/468/21 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії за понаднормовий стаж у порядку, передбаченому частиною другою статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 18 вересня 2019 року.

Отже, з урахуванням вказаного позивач отримував пенсію до перерахунку у відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" без урахування ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII, проте в подальшому у зв`язку з виконанням судового рішення пенсійним органом було переведено позивача на пенсію у відповідності до ч.2 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Між тим, суд першої інстанції не перевірив чи врахував пенсійний орган при перерахунку пенсії ОСОБА_1 висновки, які викладені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 р.

Отже, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено надані позивачем докази та пояснення, які підтверджують неналежне виконання рішення по справі №440/468/21 та, відповідно, не надано оцінки обставинам наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України з огляду на вказані обставини.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що застосування інституту судового контролю є правом, а не обов`язком суду, однак задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені у відповідній заяві та навести підстави для висновку про відмову у задоволенні заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, чого у даному випадку зроблено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України, адже судом першої інстанції не надано оцінки обставинам наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року по справі №440/468/21 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 по справі № 440/468/21 - скасувати.

Справу № 440/468/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова