Справа № 520/19449/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. Справа № 520/19449/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2024 (суддя: Тітов О.М., м. Харків) по справі № 520/19449/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () №83 від 06.04.2023, яким відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням його заробітної плати на підставі архівних довідок про заробітну плату №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з урахуванням його заробітної плати на підставі архівних довідок про заробітну плату №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021, та виплатити йому різницю недоотриманої пенсії, починаючи з 01.11.2021;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірного рішення ГУ ПФУ в Харківській області №83 від 06.04.2023, як такого, що прийнято без урахування висновків Другого апеляційного адміністративного суду, викладених в постанові від 28.03.2023 у справі №520/837/22, щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням його заробітної плати на підставі архівних довідок про заробітну плату №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021.

Також, пославшись на ч. 2 ст. 9 КАС України та сталу практику Верховного Суду, стверджує, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію ОСОБА_1 , а не повторно розглянути його заяву, оскільки повторний розгляд заяви призводить до необхідності повторного звернення до суду внаслідок недотримання ГУ ПФУ в Харківській області судових висновків. Задоволення позовних вимог саме в такий спосіб буде свідчити про дотримання судом вимог ч. 4 ст. 245 КАС України.

З посиланням на ч. 4 ст. 78 КАС України вказав на преюдиційність для даної справи висновків Другого апеляційного адміністративного суду, викладених в постанові від 28.03.2023 у справі №520/837/22.

Просив врахувати, що архівні довідки про заробітну плату №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021, видані відділом по забезпеченню життєдіяльності смт Маломиколаївка адміністрації м. Антрацита і Антрацитівсього району, складені на підставі первинних документів, зокрема відомостей про заробітну плату позивача.

Вважає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії з підстав видачі вищезазначених довідок органами окупаційної влади, грубо суперечать «намібійським виняткам», визначеним у висновках ЄСПЛ, а також позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.09.2021 у справі №227/4273/16-а, від 08.12.2021 у справі №560/3907/18, від 21.02.2022 у справі № 243/4336/17, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у справі №520/19449/23 адміністративний позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №83 від 06.04.2023, яким відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням його заробітної плати на підставі архівних довідок про заробітну плату №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 25.10.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до відомостей про заробітну плату для обчислення пенсії, які занесені у довідки №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021 з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 858 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень) 88 коп..

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі № 520/19449/23 виправлено описку, допущену у рішення від 18.02.2025 по справі № 520/19449/23, зазначивши дату ухвалення рішення замість помилкової "18.02.2024" правильною - "18.02.2025".

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у справі № 520/19449/23 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що оскільки товариство, на якому працював позивач, зареєстровано на тимчасово окупованій території України, проведення пенсійним органом перевірки архівних довідок про заробітну плату №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021 є неможливим, що в свою чергу унеможливлює проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 ..

Позивач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в позові, заперечував проти задоволення вимог ГУ ПФУ в Харківській області, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Позивач 25 жовтня 2021 року звернувся через Веб-Портал до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням архівних довідок про заробітну плату №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021, які видані відділом по забезпеченню життєдіяльності смт Маломиколаївка адміністрації міста Антрацита і Антрацитівського району Луганської народної республіки.

За результатами розгляду заяви від 25.10.2021 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №76 від 25.10.2021 за принципом екстериторіальності було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_2 , оскільки на думку територіального управління ПФУ, довідки не підтверджені первинними документами.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 року по справі № 520/837/22 - скасовано.

Прийнято постанову, якою адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України Запорізькій області № 76 від 25.10.2021 року, яким відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням його заробітної плати на підставі архівних довідок про заробітну плату № 30, № 31, № 32, № 33 від 16.09.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 25.10.2021 року щодо перерахунку пенсії.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 по справі № 520/837/22, заяву позивача повторно розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення від 06.04.2023 №3, яким у перерахунку на підставі архівних довідок позивачу відмовлено.

Підстава відмови мотивована тим, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органом на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків у разі, якщо він виданий органом створеним у порядку, не передбаченому законом.

Не погоджуючись з відмовою відповідача позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН та дійшов висновку, що неврахування відповідачем довідок про заробітну плату, які видані Луганською Народною Республікою, за періоди роботи ОСОБА_1 у птахоколгоспі "Краснолуцький" є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення. Таке неврахування спірних документів є непропорційним втручанням держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у гарантовані конституційні права на пенсійне забезпечення громадянина України.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 25.10.2021 перерахунок та виплату пенсії позивачу у відповідності до відомостей про заробітну плату для обчислення пенсії, які занесені у довідки №30, №31, №32 та №33 від 16.09.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи (справа переглядається в частині задоволення позову), визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) встановлено порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, абзацом першим якої визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно абзаців 4 і 5 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1).

В силу правового регулювання підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1, для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Порядку).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 2.10 Порядку №22-1).

Як зазначалось вище, підставою для відмови позивачу у перерахунку пенсії слугувало твердження відповідача щодо неможливості врахування архівних довідок про заробітну плату №30, №31, №32, №33 від 16.09.2021, оскільки згідно з Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року №1207-VII вона є недійсною і не створює правових наслідків як така, що видана незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України.

Так, Закон України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18.01.2018 за №2268-VIII (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) (надалі по тексту також Закон №2268-VIII) має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

За змістом статті 2 Закону №2268-VIII правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

У межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування" смт. Маломиколаївка, відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Так, згідно з частинами 1-2 статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 за №1207-VII (надалі по тексту також Закон №1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини 1 статті 17 Закону №1207-VII визначено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі статтею 18 коментованого Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Положеннями частин 1-3 ст. 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що акт (рішення, документ), виданий органом на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків у разі, якщо він виданий органом створеним у порядку, не передбаченому законом.

Разом з тим, згідно з положеннями частини 4 статті 9 Закону №1207-VII встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у 1971 році у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці (справи "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 0440/6809/18 дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципів ("Намібійські винятки"), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачів на соціальний захист та гарантованих їм прав на пенсійне забезпечення.

Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних у первинних документах по нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Відтак, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку достовірності відомостей, зазначених в довідці, виданій органами, які перебувають на тимчасово окупованих територіях не може бути підставою для позбавлення особи права на призначення чи перерахунок пенсії.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22.10.18 у справі № 235/2357/17.

У зв`язку з цим, неврахування відповідачем довідок про заробітну плату, які видані Луганською Народною Республікою за періоди роботи ОСОБА_1 1982 1987рр, 1987 - 1992, 1992-1997 р.р., 1995-2000 рр у птахоколгоспі "Краснолуцький" є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Таке неврахування спірних документів є непропорційним втручанням держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у гарантовані конституційні права на пенсійне забезпечення громадянина України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23.01.2018 у справі № 583/392/17, від 30.10.2018 у справі №234/3038/17, від 11.12.2018 у справі №360/1628/17, від 23.12.2019 у справі № 235/2773/17, від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17, від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 560/3907/18.

В силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що набуття позивачем стажу у період з 1982 року по 2000 рік та отримання заробітної плати за вказаний період відбувалось тоді, коли підприємство знаходилось на підконтрольній території України та відповідно сплачувались всі необхідні соціальні внески до Пенсійного фонду України, а відтак така обставина є додатковим підтвердженням неправомірності дій органу пенсійного фонду щодо неврахування спірних довідок.

З огляду на зазначене, відповідачем безпідставно не враховані подані позивачем архівні довідки, які видані Луганською Народною Республікою за період роботи позивача на підприємстві птахоколгосп "Краснолуцький" №30, №31, №32 та №33 від 16.09.2021.

В силу вимог частини 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Суд звертає увагу, що позивачем 25.10.2021 року подано до ГУ ПФУ в Харківській області заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, разом з якою було долучено спірні довідки про заробітну плату №30, №31, №32 та №33 від 16.09.2021, що підтверджено самими рішенням про відмову від 06.04.2023.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 по справі № 520/837/22, заяву позивача повторно розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення від 06.04.2023 №3, яким у перерахунку на підставі архівних довідок позивачу відмовлено.

При цьому, позивачу повторно було відмовлено у перерахунку пенсії з тих самих підстав, оцінку яким же було надано у вищевказаній постанові, однак відповідачем при прийнятті спірного рішення такі висновки не були враховані.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт неправомірного неврахування відповідачем довідок про заробітну плату позивача №30, №31, №32 та №33 від 16.09.2021, які були надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії позивача, від 25.10.2021, що, відповідно, вплинуло на розмір призначеної пенсії позивачу, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 25.10.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до відомостей про заробітну плату для обчислення пенсії, які занесені у довідки №30, №31, №32 та №33 від 16.09.2021., з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2024 по справі № 520/19449/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.М. Макаренко