Справа № 280/2510/25
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Справа № 280/2510/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 по не здійсненню ОСОБА_1 виплат грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - протиправною;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснювати виплати ОСОБА_1 на банківський рахунок № НОМЕР_4 в АТ "Ощадбанк" грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця в розмірах та в порядку, встановлених пунктом 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є матір`ю солдата, гранатометника 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу НОМЕР_5 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який зник безвісти 24.07.2024, про що позивача повідомлено сповіщенням № 7090 від 08.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покликається на те, що після отримання сповіщення, ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 , через який подала до Військової частини НОМЕР_2 заяву про виплату їй грошового забезпечення безвісти зниклого сина. Стверджує, що в подальшому неодноразово зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою з`ясування результатів розгляду заяви, причин не здійснення виплат тощо. Також, на усні прохання ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачем, повторно надавались відомості про банківські рахунки в листопаді 2024 року. Вказує, що як мати безвісти зниклого військовослужбовця, який не перебуває в шлюбі та не має дітей, з 24.07.2024 має право на отримання 50% його грошового забезпечення (як рівну частину одного з батьків), а з 01.02.2025 через зміни в законодавстві, на 25% (як рівна частина одного з батьків, при тому що загальна сума виплати батькам не повинна перевищувати 50 відсотків). Зазначає, що відповідно до листів Військової частини НОМЕР_6 , така заява була отримана відповідачем, розглянута та погоджена, але відповідні виплати не здійснюються, що є порушенням пункту 6 Порядку № 884. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та просить задовольнити позов.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву вх. № 29124 від 10.06.2025, де вказано, що від позивачки документів, в яких було б вказано номер банківської картки на яку необхідно виплачувати грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 не надходило. Зазначає, що згідно договору між військовою частини НОМЕР_2 та АТ КБ "ПриватБанк" про використання зарплатного проекту, заведення в зарплатний проект можливо тільки по номеру банківської картки. Стверджує, що не маючи номеру банківської картки здійснити виплати грошового забезпечення не можливо. Таким чином, вважає, протиправних дій не вчиняв, діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України, в зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 08.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2510/25.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю солдата, гранатометника 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу НОМЕР_5 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який зник безвісти 24.07.2024, про що її повідомлено Сповіщенням № 7090 від 08.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 звернулась через ІНФОРМАЦІЯ_3 до Військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату їй грошового забезпечення безвісти зниклого сина та доданими до заяви документами.

Листами Військової частини НОМЕР_7 від 14.02.2025 та від 03.01.2025 повідомлено, що документи на виплату грошового забезпечення безвісти зниклого солдата ОСОБА_2 від матері ОСОБА_1 надійшли, розглянуті та погоджені. Військовою частиною НОМЕР_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 надано запит про надання банківських реквізитів ОСОБА_1 (вихідний № 13502 від 17.10.2024).

Також вказано, що згідно доповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 23.11.2024 отримано запит Військової частини НОМЕР_2 про надання довідки про банківські реквізити ОСОБА_1 за вхідним 3943. 29.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_2 надіслано картку банківських реквізитів ОСОБА_1 за вихідним №12411. Станом на 03.01.2025 довідка про банківські реквізити ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 не надходила.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_8 та з вимогою зобов`язати відповідача вчинити певні дії, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною шостою статті 9 Закону №2011-XII (у редакції на час спірних правовідносин) встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Згідно частини шостої статті 9 Закону №2011-XII у діючій наразі редакції, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Постанова №168) установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За змістом абз. 1, 5 п. 1-2 Постанова №168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення).

Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ Порядку № 260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець (пункт 3 Розділ ХХХ Порядку № 260).

Згідно з п. 1 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок №884), цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Пунктом 3 Порядку №884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення..

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За змістом п. 4 Порядку №884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з п.5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Відповідно до п. 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

За змістом абз. 1 п. 7 Порядку №884 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Таким чином, абзацом 1 пункту 7 Порядку №884 чітко встановлено умову, за якої повнолітні діти мають право на отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовця, а саме: спільне проживання з таким військовослужбовцем.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачка звернулась до відповідача із заявою заяву про виплату їй грошового забезпечення безвісти зниклого сина.

При цьому, згідно наданих відповідачем документів щодо результатів службового розслідування, зокрема, акту від 20.09.2024, рапорту командира 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_8 , витягу з журналу ведення бойових дій, наказу від 19.09.2024 про результати службового розслідування тощо, встановлено, що ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання ним обов`язків військової служби, у бойовій обстановці під час виконання бойових завдань у складі сил та засобів залучених до відсічі та стримування збройної агресії російської федерації з 24.07.2024 та є відсутнім на службі з поважних причин - унаслідок дій з боку противника в районі ведення бойових дій. Також визначено нараховувати належні виплати грошового забезпечення гранатометнику 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_9 механізовано НОМЕР_10 батальйону військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_3 з 24 липня 2024 року, перераховувати належні виплати грошового забезпечення членам сім`ї військовослужбовця, за їх зверненням, на підставі наказу командира військової частини про виплату, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30 листопада 2016 року.

Також, Військовою частиною НОМЕР_2 листом від 17.10.2024 було повідомлено, що нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди будуть здійснюватися на підставі заяви від його матері ОСОБА_1 у розмірі 50% та згідно п.7 Постанови Кабінету Міністра України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Крім того, військовою частиною НОМЕР_6 у листах від 03.01.2025, 14.02.2025, повідомлено про те, що документи на виплату грошового забезпечення безвісти зниклого солдата ОСОБА_2 від матері ОСОБА_1 надійшли та, станом на теперішній час, розглянуті та погоджені.

Таким чином, право позивачки на виплату їй грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 підтверджується відповідачем та не є спірним у даній справі.

В свою чергу, як на підставу невиплати відповідач покликається на відсутність відомостей про банківські реквізити, зокрема, номер банківської картки.

Проте, матеріалами справи підтверджується, що позивачка надавала довідку про банківські реквізити разом із заявою до відповідача. Крім того, такі відомості були надані до матеріалів скарги до Міністерства оборони України. Зазначена довідка видана банківською установою, що свідчить про наявність у ній всіх реквізитів для здійснення зарахування коштів на відповідний рахунок.

З огляду на викладене, відповідачем безпідставно не здійснюється виплата позивачці грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , враховуючи що право на отримання таких виплат вже встановлено та не спростовано відповідачем.

Суд звертає увагу, що відповідач у листі покликається на те, що згідно договору між військовою частиною НОМЕР_2 та АТ КБ «Приват банк» про використання зарплатного проекту, заведення в зарплатний проект можливо тільки по номеру банківської картки.

Натомість, позивачка у заяві та у позові просила здійснювати виплати їй на банківський рахунок № НОМЕР_4 в АТ «Ощадбанк».

При цьому, суд вважає необґрунтованим покликання відповідача на відсутність банківських реквізитів, оскільки останні надані позивачем відповідачу, що підтвердив і сам відповідач у листі від 17.10.2024. Інші обставини, на які покликається відповідач, зокрема, договірні взаємовідносини з банком, суд також відхиляє, оскільки їх не можна вважати правомірними підставами для позбавлення позивачки права на виплату належних їй сум грошового забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що порушені права позивачки підлягають захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на визначений нею банківський рахунок в розмірі та в порядку, встановлених пунктом 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884.

Водночас, суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи те, що судовому захисту підлягає тільки порушене на момент звернення до суду право позивачки, вимоги здійснювати виплати щомісяця суд вважає вимогами на майбутнє та відмовляє в їх задоволенні у такому формулюванні.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 1211,20 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 .

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на визначений нею банківський рахунок в розмірі та в порядку, встановлених пунктом 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884.

В іншій частині позовних вимог,- відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11 червня 2025 року.

Суддя Л.Я. Максименко