Справа № 210/2914/25
Суддя: Вікторович Н. Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/2914/25
Провадження № 2-а/210/39/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2025 року представник ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в інтересах позивач ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та просив суд скасувати постанову № у/3624 від 23 квітня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн., стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн., судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 квітня 2025 року головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП, а саме: 04.12.2024 року знявся з військового обліку 04.12.2024 року та змінив задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування) і протягом семи днів не став на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 та в подальшому порушив вимоги законодавства в період з 04.12.2024 року по 09.04.2025 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 210 КУпАП. 23.04.2025 року постановою №у/3624 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , було притягнуто ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн., за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. З даною постановою позивач не згоден, оскільки вважає, що відповідачем не вірно кваліфіковані його дії, оскільки він раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210 КУпАП.

Також представник зазначила, що позивач взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа 21.12.2022 року, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, 04.12.2024 року позивач змінив лише житлове приміщення з 3 на 47 в тому ж будинку по АДРЕСА_2 цей час ОСОБА_1 знаходився на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 . Місце реєстрації відповідача не змінювалось, останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з наявними порушеннями та посилаючись на вимоги ч.7 ст. 38 КУпАП, що строки притягнення до відповідальності на час притягнення його до відповідальності закінчилися, оскільки такий строк повинен відраховуватися з 04.12.2024 року, тому строк притягнення сплив.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 06 травня 2025 року, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю.

Ухвалою суду від 07 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 травня 2025 року на адресу суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_4 Петренко О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому, представник посилаючись на вимоги Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зазначив, що 09.04.2025 року позивач самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік з відповідними документами. Під час здійснення процедури постановки на військовий облік, посадовою особою було виявлено порушення чинного законодавства, а саме постановку на військовий облік з перевищенням 7 денного терміну. На підтвердження підстави для постановки на військовий облік саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивачем було надано довідку від 04.12.2024 року №1209- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 . Виходячи з вище викладено, було встановлено, що позивач зареєструвався 04.12.2024 року та в семиденний строк з дня взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не прибув до ТЦК та СП для постановки на військовий облік за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи. Прибув до постановки на військовий облік тільки 09.04.2025 року. 09.04.2025 року було здійснено складання протоколу про адміністративне правопорушення в присутності позивача та за його особистою згодою призначено розгляд справи на 09.00 год. 18.04.2025 року позивач прибув на розгляд та просив перенести розгляд справи на 23.04.2025 року. 23.04.2025 року справу було розглянуто та було оголошено рішення у вигляді постанови №уп/3624 від 23.04.2025 року. Щодо посилання представника позивача на вимоги ч.7 ст. 38 КУпАП зазначив, що відповідача стало відомо про перебування позивача на території відповідальності тільки 09.04.2025 року, скоєно адміністративне правопорушення 04.12.2024 року, а тому позивача було притягнуто до відповідальності у строк визначено статтею 38 КУпАП.

29 травня 2025 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 Лєгостаєвої Д.В. надійшла відповідь на відзив в якій зазначила, що відповідно до вимог Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024 р. не допускається закреслення та виправлення записів, що вносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, щодо якої він складений. Однак, начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , не тільки самостійно перекваліфікував під час адміністративного розгляду кваліфікацію зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення від 09.04.2025 року, а ще й згодом, всупереч приписів Інструкції, вніс виправлення в протокол про адміністративне правопорушення від 09.04.2025 року, що призвело до протиправного притягнення позивача до відповідальності, і є самостійною підставою для скасування оскарженої постанови.

Також зазначила, що відповідно до Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, які діяли на момент взяття позивача на обліку як внутрішньо переміщеної особи, призовники і військовозобов`язані повинні: особисто у семиденний строк прибувати до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з паспортом громадянина України і військово-обліковими документами для зняття з військового обліку в разі прибуття в іншу місцевість до нового місця проживання, у службові відрядження, на навчання, у відпустку чи на лікування (строком понад три місяці за межі України), у разі зміни місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району. Тобто, на протязі 7 днів з моменту реєстрації позивача, як ВПО в м. Кривий Ріг Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року ще не існувало, тому позивач не міг її порушити, що свідчить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

02 червня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про стягнення (розподіл) судових витрат відповідача на правову допомогу, в якій адвокат Лєгостаєва Д.В. просила стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

З протоколу про адміністративне правопорушення №461/1 від 09.04.2025, який долучений позивачем до матеріалів справи, вказаний протокол складено головним спеціалістом ВП ІНФОРМАЦІЯ_4 Моїсейцевою А.В. відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210 КУпАП вбачається, що 09.04.2025 року о 12 год. 11 хв. в ІНФОРМАЦІЯ_4 було встановлено факт порушення підпункту 7 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року та абзацу 4 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Військовий обов`язок та військову службу». Призовник ОСОБА_1 знявся з військового обліку 04.12.2024 року та змінив задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування) і протягом семи днів не став на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 та в 04.12.2024 року по 09.04.2025 року.

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення №461/1 від 09.04.2025, який долучений відповідачем до матеріалів справи, вказаний протокол складено головним спеціалістом ВП ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, при цьому в протоколі вбачається внесення виправлень в частині статті 210 КУпАП, а саме цифра 2 виправлена на цифру 3.

Згідно з постановою №уп/3624 від 23.04.2025, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковником ОСОБА_3 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн. В даній постанові зазначено, що 09.04.2025 року о 12 годині 11 хвилин посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено факт порушення вимог чинного законодавства, а саме: призовник змінив 04.12.2024 року задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування) як внутрішньо переміщена особа на фактичне місце проживання АДРЕСА_4 , і протягом семи днів не став на військовий облік призовників ІНФОРМАЦІЯ_4 . Прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постанови на військовий облік тільки 09.04.2025 року, чим здійснив порушення підпункту 7 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року та абзацу 4 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Військовий обов`язок та військову службу». Та в подальшому порушував вимоги законодавства в період з 04.12.2024 року по 09.04.2025 рік. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні в 24.02.2022 року й донині діє особливий період в умовах правового режиму воєнного стану, тому за порушення в особливий період Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року передбачена адміністративна відповідальність за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі за текстом також Закон № 2232-XII).

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено частиною першою статті 1 Закону №2232-XII.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закон № 2232-XII військовий обов`язок включає, серед іншого дотримання правил військового обліку.

Статтею 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами частини другої статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

За статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З урахуванням викладеного, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення) повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024.

19.05.2024 набрав чинності Закон України № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210 КУпАП доповнено частиною третьою, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Таким чином, на дату винесення оскаржуваної постанови (23.04.2025) в Україні діяв особливий період.

Диспозиція статті 210 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила ведення військового обліку.

Відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка була викладена в новій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX (набрав чинності 18.05.2024) у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).

Окрім того, згідно підпункту 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 військовозобов`язані повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином з 18.05.2024 був встановлений обов`язок для військовозобов`язаних, які залишили або покинули своє місце проживання в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, те що ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якого АДРЕСА_3 , 04 грудня 2024 року був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується Довідкою №1209- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а отже повинен був особисто в семиденний строк прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами для взяття на військовий облік, натомість ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 09 квітня 2025 року, що також не оспорюється сторонами.

Отже, враховуючи приписи частини четвертої статті 37 Закону № 2232-XII, ОСОБА_1 , починаючи з 18.05.2024 був зобов`язаний протягом семи днів стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи, тобто у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Частиною третьою статті 33 Закону № 2232-XII визначено, що військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Згідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII взяттю на військовий облік підлягають військовозобов`язані: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;

Як вбачається з наявної у справі роздруківки з мобільного застосунку, розробленого Міністерством оборони України «Резерв+» (військово-обліковий документ), який сформований 24.03.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ).

Доказів того, що позивач в семиденний строк від дати виникнення в нього такого обов`язку за частиною четвертою статті 37 Закону № 2232-XII став на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи, тобто у ІНФОРМАЦІЯ_4 матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б надавали суду можливість застосувати положення примітки до статті 210 КУпАП.

Згідно частини третьої статті 210 КУпАП (в редакції Закону № 3696-IX від 09.05.2024) за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень, що відповідає положенням санкції ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до положень п. 2 Розділу ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3 (далі - Інструкція № 3) Протокол складається українською мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення записів, що вносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, щодо якої він складений. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляється прочерк.

Тому, заслуговують на увагу твердження сторони позивача щодо внесення додаткових записів до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.04.2025 після підписання його позивачем, оскільки матеріали справи містять дві редакції протоколу про адміністративне правопорушення, які відрізняються за змістом.

Статтею 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за декілька різних правопорушень, які розмежовані відповідними частинами даної статті.

У оскаржуваній постанові відносно ОСОБА_1 вказано, що ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

Стаття 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за:

- порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (частина 1);

- повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (частина 2).

- порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст. 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до змісту позову позивач уважає постанову незаконною, посилаючись на те, що після ознайомлення та підписання протоколу про адміністративне правопорушення до нього були внесені зміни.

Указане стороною відповідача не спростоване.

З приписів п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Ураховуючи, що позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому право останнього є порушеним, у зв`язку з чим воно підлягає захисту шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова №у/3624 від 23 квітня 2025 року винесена з порушеннями норм чинного законодавства, оскільки в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення було вчинено порушення під час складання протоколу.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

Вирішуючи вимогу про стягнення судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини 3 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 статті 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження суми витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. представник позивача адвокат Лєгостаєва Д.В. подала до суду: ордер про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Лєгостаєвою Д.В. серії АЕ №1383668, копію договору про надання правової допомоги №18-04/25 від 18 квітня 2025 року про надання правничої допомоги, Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №18/04-25 від 25.04.2025 року, Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 28.05.2025 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № б/н від 25 квітня 2025 року про прийняття від ОСОБА_1 суми 8000 грн. за договором про надання правничої допомоги № 1/04-25 від 18.04.2025 року, додаткової угоди до Догової угоди №1 від 25.04.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 1/04-25 від 18.04.2025 року за участі в суді першої інстанції №210/2914/25.

У той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є обґрунтованим та такими, що відповідають складності справи, часу, витраченого адвокатом, обсяг наданих послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати позивача у даній справі складають 484 грн 48 коп. судового збору, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 8, 9, 19, 25, 72, 77, 78, 90, 121, 139, 241-246, 250, 251, 286, 293, 295 КАС України; ст. 19 Конституції України; ст. ст. 7, 9, 14-1, 22, 33-35, 38, 132-1, 245, 251, 254, 280, 284 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову № у/3624 від 23 квітня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.,

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , 12.05.2000 року, судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. (всім тисяч гривень 00 копійок) та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок)

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Металургійного районний суд міста Кривого Рогу, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. Ю. Вікторович