Справа № 372/3711/18
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

11 червня 2025 рокуЛуцькСправа № 372/3711/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Обухівського районного суду Київської області звернулось Моторне (транспортне) страхове бюро України з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в сумі в порядку регресу.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.09.2019 відмовлено у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.05.2020 рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.09.2019 скасовано, закрито провадження у справі та роз`яснено позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та його право протягом десяти днів з дня отримання ним ухвали про закриття провадження у цій справі - звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.05.2020 заяву Моторно (транспортного) страхового бюро України про направлення справи за встановленою підсудністю задоволено, передано справу №372/3711/18 до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди; ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Станом на 15.12.2022 день набрання чинності Законом України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 № 2825-IX (далі Закон № 2825-IX), адміністративну справу № 372/3711/18 Окружним адміністративним судом міста Києва не було розглянуто.

Згідно із частиною третьою статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до статей 1, 2 розділу І Закону № 2825-IX ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва. Утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Пунктом 2 розділу ІІ Закону № 2825-ІХ (в редакції Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ від 16.07.2024 № 3863-IX) установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

Згідно із пунктом 10 Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399 (далі Порядок № 399), розподіл судових справ, які не розглянуті ОАСК та передані до КОАС, але не розподілені між суддями, передаються на розгляд та вирішення судам (крім судових справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України) шляхом їх автоматичного розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 399 відповідальною особою протягом семи робочих днів після отримання результатів автоматизованого розподілу судових справ на підставі протоколу формується перелік судових справ у електронній формі із застосуванням КЕП за формою, визначеною у додатку до Порядку, про визначені суди із зазначенням єдиних унікальних номерів судових справ.

Згідно із переліком судових справ за формою додатку 3 до Порядку № 399 адміністративна справа № 372/3711/18 передана на розгляд Волинського окружного адміністративного суду (https://court.gov.ua/gromadjanam/perelik_rozpodil/).

25.02.2025 справа № 372/3711/18 зареєстрована у Волинському окружному адміністративному суді та за результатами автоматизованого розподілу справи між суддями визначено склад суду (суддя Денисюк Р.С.) для розгляду цієї справи.

Ухвалою суду від 03.03.2025 вказану справу прийнято до провадження суддею Денисюком Р.С. та судовий розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.06.2015 з вини ОСОБА_1 сталась дорожньо-транспортна пригода в результаті якої було пошкоджено автомобіль. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою про закриття кримінального провадження та рішенням суду про стягнення з позивача шкоди по даному ДТП. Відповідач на момент вчинення ДТП перебував на військовій службі, автомобіль, яким керував відповідач на обліку у військовій частині де проходив службу відповідач не перебував, у нього був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В зв`язку з цим, обов`язок щодо відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП ліг на позивача по справі. Позивачем по рішенню суду було здійснено виплату потерпілій стороні страхового відшкодування та понесено судових витрат на загальну суму 33268,16 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду та судові витрати.

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений строк не подавав.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, вважає, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Відповідно до довідки №66975251 про дорожньо-транспортну пригоду, 26.06.2015 о 10:20 в місті Лисичанськ по вул. Свердлова в Луганській області сталось ДТП за участю автомобілів «Хонда Сівік» номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 та ВАЗ 217130, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , водій ОСОБА_3 . Дорожня пригода сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 п.12.1. ПДР (а.с. 5-6).

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 06.08.2015, кримінальне провадження №0001381 від 26.06.2015 по ч.1 ст.286 КК України по вищевказаному ДТП закрито у зв`язку з відсутністю в діях військовослужбовця військової частини п/п НОМЕР_3 ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с. 7-8).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27.07.2016 позов ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу в сумі 28992,58 грн. та судові витрати в сумі 700 та 551,20 грн. Дане рішення винесено на підставі досліджених доказів щодо вини ОСОБА_1 саме постанова про закриття кримінального провадження, копія письмових пояснень. Також вказано, що документ про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності військовослужбовець як вказано прізвище « ОСОБА_1 » не надав, до адміністративної відповідальності не притягувався, але свою провину у ДТП визнав, надав відповідні пояснення, відшкодував шкоду потерпілим у розмірі 500 грн (а.с. 9-10).

Відповідно до платіжних доручень від 28.02.2017, 01.03.2017, 06.09.2017 позивач сплатив на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві кошти у розмірі 551,20 грн., 32716,96 грн., та 500,72 грн., відповідно (а.с. 21-23).

Відповідно до довідки з централізованої бази даних МТСБУ, пошук полісу та страховика автомобіля з державним номером НОМЕР_1 не дав результату (а.с. 24).

Відповідно до листа Кадрового центру збройних сил України від 06.06.2018 вказано, що молодший сержант ОСОБА_1 у 2014 році був призваний на військову службу та 06.08.2014 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 . 31.07.2015 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас. 26.06.2015 молодший сержант ОСОБА_1 перебував на посаді водія штурмового відділення штурмового взводу, штурмової роти. Інформації про його участь у ДТП відсутня. Графік роботи для військовослужбовців, які виконували завдання в районах проведення АТО не встановлювався. Автомобіль Хонда «Сівік» д.н.з. НОМЕР_1 на обліку у військовій частині не рахувався та подорожній лист на цей автомобіль не оформлювався.

Відповідно до даних МВС України, станом на 13.07.2018 автомобіль Хонда «Сівік» д.н.з. НОМЕР_1 не реєструвався (а.с. 25).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтував свої висновки тим, що на час ДТП відповідач перебував на військовій службі, виконував трудові (службові) обов`язки, військова частина польова пошта НОМЕР_1 , яка відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, не визначена позивачем МТСБУ як відповідач у справі, заяву про її залучення у якості відповідача останнім не подано, а право визначати коло учасників справи належить виключно позивачу, а також позивачем не надано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні вказаної ДТП.

Проте, ухвалою Київського апеляційного суду від 05.05.2020 рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.09.2019 скасовано, закрито провадження у справі та роз`яснено позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначав, що для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» (Белле проти Франції).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Отже, «суд, встановлений законом» охоплює поняття юрисдикції суду, визначеної процесуальним законом.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним в розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Відповідно до статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї

ж діяльності та у випадках, визначених законом.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства справа з огляду лише на її суб`єктний склад.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (провадження № 14-39цс20), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19), у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20 (провадження № 61-2521св21).

У даній справі, судами було встановлено той факт, що на час вчинення ДТП ОСОБА_1 був військовослужбовцем ВЧ пп НОМЕР_5 .

МТСБУ на виконання рішення Лисичанського міського суду Луганської області в рахунок відшкодування заподіяної шкоди здійснило виплату

потерпілому ОСОБА_2 , у розмірі 828992,58 грн та судові витрати в сумі 700 та 551,20 грн.

Тобто майнова шкода була відшкодована потерпілій особі за рахунок МТСБУ, яке й звернулося до суду із даним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої ним шкоди у порядку регресу.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720апп18), дійшла правового висновку про те, що відшкодування шкоди в порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.

Таким чином, правовідносини між сторонами у розглядуваній справі, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання - внаслідок завдання шкоди.

У цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій особи військовослужбовця, тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби.

Отже, предметом розгляду у цій справі є лише відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

З урахуванням наведеного, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що майнової шкоди завдано позивачеві під час проходження відповідачем служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.

Військовослужбовець, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони завдання шкоди особі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.12.2022 у справі № 688/1852/21.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що спір у цій справі не підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства, тому провадження у справі необхідно закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Керуючись статтями 238-239, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу, що згідно із частиною другою статті Кодексу адміністративного судочинства України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.С. Денисюк