Справа № 200/3033/25
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Справа№200/3033/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

29.04.2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому сум складових грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2020 року до 19.05.2023 року всупереч чинної редакції п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 за 2020 - 2023 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити йому за період проходження військової служби з 01.01.2020 року до 19.05.2023 року всі суми, що не було виплачено через помилкового нарахування, всі складові щомісячного грошового забезпечення, на підставі чинної редакції п. 4 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 за 2020 - 2023 роки.

Позов обґрунтовував тим, що протягом спірного періоду проходження військової служби (крім періоду з 01.12.2022 року по 14.01.2023 року, коли він не проходив військову службу у відповідача) відповідач невірно обчислював розміри його посадового окладу та окладу за військове звання (застосував прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року - 1762 грн., замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року та є вищим), що призвело до виплати йому грошового забезпечення, а також виплат, які обчислюються виходячи з посадового окладу та/або окладу за військовим званням, в меншому розмірі, та, відповідно, до порушення його права на належне грошове забезпечення.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що розрахунок складових грошового забезпечення позивача проводився із застосуванням п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103), а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, передбачений додатком 1 та відповідно додатком 14 до цієї постанови Кабінету Міністрів України. Вважав, що такі дії є правомірними.

Також зазначав, що відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 08.03.2022 року №154/181/1-182 Військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 24.06.2022 року №154/181/2-392 Військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_3 з 01.07.2022 року; а відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 26.04.2023 року №154/181/2-544 Військова частина НОМЕР_1 знята з фінансового забезпечення Військової частини НОМЕР_3 з 01.05.2023 року.

Тобто у період з 08.03.2022 року по 01.05.2023 року Військова частини НОМЕР_1 знаходилася на фінансовому забезпечені у Військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та не здійснювала нарахувань та розрахунків.

Згідно з висновками Верховного Суду у постановах від 19.07.2019 року у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 року у справі №825/694/17, від 20.11.2019 року у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні.

Відповідно до абз. 5 п. 8 розд. І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Вважав, що Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у справі щодо періоду з 08.03.2022 року по 01.05.2023 року. Належними відповідачами у справі щодо цього періоду, на його думку, є Військова частина НОМЕР_3 та Військова частина НОМЕР_2 (щодо відповідних періодів).

Також вважав, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом.

Просив в задоволенні позову до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року до участі в справі в якості відповідачів залучено Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_3 .

Ухвалою цього ж суду від 13.05.2025 року поновлено строк звернення до адміністративного суду з позовом щодо спірного періоду з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року.

Відповідач Військова частина НОМЕР_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що розрахунок складових грошового забезпечення позивача проводився із застосуванням п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103), а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, передбачений додатком 1 та відповідно додатком 14 до цієї постанови Кабінету Міністрів України. Вважав, що такі дії є правомірними.

Абзацом 5 п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, визначено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі командир).

Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту затверджені наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 року № 280 (в редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 року № 104).

Пунктом 4.3 цих Правил передбачено, що виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюються за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення).

Вважав, що командування Військової частини НОМЕР_2 діяло відповідно до вимог законодавства і протиправної бездіяльності щодо позивача не допустило.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Військова частина НОМЕР_3 подав письмові пояснення, в яких зазначав, що в період з 01.07.2022 року по 30.04.2023 року виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 здійснювалася службовими особами фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 , які щомісячно надавали до Військової частини НОМЕР_3 розрахунково-платіжні відомості та відповідні накази командира Військової частини НОМЕР_1 , оскільки облік особового складу Військової частини НОМЕР_1 не міг здійснюватися Військовою частиною НОМЕР_3 , а проводився виключно службовими особами Військової частини НОМЕР_1 .

На підставі вказаних документів службовими особами фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_3 фактично здійснювалася виплата належного грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі і ОСОБА_1 .

Фінансово-економічна служба Військової частини НОМЕР_3 не здійснювала перевірку нарахувань військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що згідно з п. 6.3 Положення про організацію спільного фінансового господарства Військової частини НОМЕР_3 та Військової частини НОМЕР_1 , погодженого помічником Командувача ВМС ЗС України 09.09.2022 року, відповідальність за підготовку документів та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям несе безпосередньо Військова частина НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_3 лише перераховувала кошти на відповідні карткові рахунки, надані Військовою частиною НОМЕР_1 , згідно з відомостями та реєстрами.

Вказані обставини (що нарахування грошового забезпечення проводилося Військовою частиною НОМЕР_1 ) були досліджені та підтверджені рішеннями Донецького окружного адміністративного суду та Першого апеляційного адміністративного суду в аналогічних справах, зокрема у справах: № 200/1542/24, № 420/35262/23, № 200/3653/24.

Судом встановлено, що протягом періодів з 01.11.2017 року по 08.12.2022 року та з 14.01.2023 року по даний час ОСОБА_1 проходив та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2017 року № 2 позивача з 01.11.2017 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира зазначеної військової частини від 08.12.2022 року № 342 позивача з 08.12.2022 року виключено зі списків особового складу частини.

Наказом командира зазначеної військової частини від 14.01.2023 року № 9 позивача з 14.01.2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Зі спірного періоду з 01.01.2020 року по 19.05.2023 року Військова частина НОМЕР_1 перебувала на грошовому забезпеченні у інших військових частин в періоди:

з 08.03.2022 року по 30.06.2022 року включно - у Військової частини НОМЕР_2 ;

з 01.07.2022 року по 30.04.2023 року включно - у Військової частини НОМЕР_3 .

Вказані обставини підтверджуються листами помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 08.03.2022 року №154/181/1-182, від 24.06.2022 року №154/181/2-392, від 26.04.2023 року №154/181/2-544.

Фінансові відносини між цими військовими частинами регулювалися відповідними Положеннями, що затверджували військові частини, у яких Військова частина НОМЕР_1 перебувала на грошовому забезпеченні. Так, зокрема:

- згідно з п. 6.2 Положення про організацію спільного фінансового господарства Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 , що затверджено наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 15.03.2022 року № 40агд, командир Військової частини НОМЕР_1 та фінансово-економічна служба Військової частини НОМЕР_1 відповідає за організацію своєчасного, правильного оформлення та подання до фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_3 документів, необхідних для здійснення фінансового забезпечення, нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам;

- згідно з п. 6.3 Положення про організацію спільного фінансового господарства Військової частини НОМЕР_3 та Військової частини НОМЕР_1 , що затверджено командиром Військової частини НОМЕР_3 та погоджено помічником командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України 09.09.2022 року, і доведено до відому Військової частини НОМЕР_1 , командир Військової частини НОМЕР_1 відповідає за організацію своєчасного, правильного оформлення та подання до фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_3 документів, необхідних для здійснення фінансового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам.

Тобто, фактично, Військова частина НОМЕР_1 нараховувала та виплачувала позивачу грошове забезпечення щодо спірних періодів з 01.01.2020 року по 08.12.2022 року включно та з 14.01.2023 року по 19.05.2023 року включно, з них:

- нараховувала та виплачувала щодо періоду 01.01.2020 року по 07.03.2022 року включно та з 01.05.2023 року по 19.05.2023 року включно;

- щодо інших періодів нараховувала, проте виплачувала його Військова частина НОМЕР_3 та Військова частина НОМЕР_2 шляхом перерахування коштів на відповідні карткові рахунки, що надавалися Військовою частиною НОМЕР_1 , згідно з відомостями та реєстрами.

Протягом спірного періоду проходження позивачем військової служби з 01.01.2020 року по 19.05.2023 року включно (за виключенням періоду, коли він не проходив військову службу у відповідачів) відповідач - Військова частина НОМЕР_1 обчислював розміри його посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Це вплинуло на розмір інших складових грошового забезпечення позивача (щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, які розраховуються виходячи з посадового окладу та/або окладу за військовим званням).

Вказані обставини відповідачами визнаються та підтверджуються, зокрема архівними відомостями щодо позивача за спірний період.

Позивач не погоджувався із застосуванням відповідачами протягом спірного періоду прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, оскільки вважав, що мав бути застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року та є вищим, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Судом також встановлено, що письмового повідомлення від Військової частини НОМЕР_1 про суми, нараховані та виплачені при звільненні (виключенні зі списків особового складу, що відбулося з 08.12.2022 року), позивач не одержував; з 14.01.2023 року він знову був прийнятий на військову службу у Військову частину НОМЕР_1 .

Про нараховане та виплачене грошове забезпечення за спірний період позивачу стало відомо з листа відповідача від 16.04.2025 року на звернення позивача та доданих до нього довідки та карток особового рахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення.

Як пояснив позивач, він з поважних причин не мав змоги раніше звернутися до відповідача із заявою про складові грошового забезпечення та можливе порушення своїх прав у межах спірних правовідносин, оскільки практично безперервно приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

В підтвердження наведеним обставинам подав довідку від 14.05.2025 року № 740/33/3876, що видана Військовою частиною НОМЕР_1 , про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України протягом різних періодів, починаючи з 21.02.2022 року по час видачі довідки.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з абз. 1 ч. 4 ст. 9 вказаного Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 цієї Постанови в редакції, яка була чинною до 24.02.2018 року, було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При цьому, Додатки 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. У зазначених примітках наведена, зокрема, інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

24.02.2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», п. 6 якої внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 викладено в редакції, згідно з якою установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» визнано протиправним та скасовано.

Отже, з 29.01.2020 року, тобто з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/6453/18, діяв п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 у первісній редакції, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

20.05.2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року № 481, якою внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», згідно з якими абз. 1 п. 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Проте вказані зміни відбулися після виникнення спірних правовідносин, тому застосуванню не підлягають.

Разом з цим, з 29.01.2020 року знову почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року (в тому випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50 відсотків мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум).

Проте, згідно з п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року в справі №240/4946/18, постановах Верховного Суду від 18.02.2021 року в справі №200/3775/20-а, від 11.02.2021 року у справі №200/3757/20-а.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Оскільки положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 в частині обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у розмірі 50 відсотків мінімальної заробітної плати суперечить положенням п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ, тому вони не підлягають застосуванню.

Отже, з 29.01.2020 року протягом спірного періоду суб`єкт владних повноважень - орган фінансового забезпечення зобов`язаний був обчислювати розміри посадового окладу та окладу за військове звання військовослужбовців з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, як було передбачено п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 в редакції зі змінами, які визнані протиправними та скасовані.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року 1762 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року 2102 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року 2270 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року 2481 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року 2684 грн.

Отже, щороку протягом спірного періоду прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, збільшувався.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що протягом спірного періоду проходження позивачем служби - з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року включно (за виключенням періоду, коли він не проходив військову службу у відповідача) грошове забезпечення позивача мало обчислюватися згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, яка діяла з 29.01.2020 року до 20.05.2023 року (тобто по 19.05.2023 року включно), а саме: щодо періоду з 29.01.2020 року по кінець 2020 року - із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, щодо 2021 року - із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, щодо 2022 року - із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, а щодо періоду з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року включно - із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року.

Застосування відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 протягом зазначеного періоду прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року (як було передбачено п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 в редакції зі змінами, які визнані протиправними та скасовані), який є нижчим від вказаних прожиткових мінімумів, не відповідало вимогам законодавства та призвело до виплати позивачу грошового забезпечення в меншому розмірі, ніж встановлений законодавством, чим порушені права позивача на належне грошове забезпечення.

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову до Військової частини НОМЕР_1 шляхом, який гарантував би повне їх відновлення та унеможливив би подальше звернення до суду (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обираючи спосіб захисту та відновлення порушених прав позивача в частині належного відповідача, судом враховано наступне.

Відповідно до абз. 5 п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира.

Пунктом 1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту затверджені наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 року № 280 (в редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 року № 104), визначено, командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

Пунктом 4.3 зазначених Правил визначено, що виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюються за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення).

Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.

Отже, відповідальність за правильність і повноту нарахування та виплати позивачу як військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення несе саме Військова частина НОМЕР_1 як частина за місцем штатної служби позивача, у якій позивач перебував та продовжує перебувати на грошовому забезпеченні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.09.2022 року у справі № 120/5485/21-а.

З огляду на наведене посилання Військової частини НОМЕР_1 на те, що в період з 08.03.2022 року по 30.06.2022 року нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини проводила Військова частина НОМЕР_2 , а в період з 01.07.2022 року по 30.04.2023 року Військова частина НОМЕР_3 , є неприйнятними, адже незважаючи на перебування Військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні інших військових частин, впродовж всього спірного періоду нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі позивачу, проводила фінансово-економічна служба саме Військової частини НОМЕР_1 , отже саме вона є належним відповідачем за спірними правовідносинами.

При виборі і застосуванні норм матеріального права (в частині застосування прожиткового мінімуму) до спірних правовідносин судом врахована аналогічна правова позиція, що викладена Верховним Судом у постанові від 05.06.2024 року у справі № 420/18318/23.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; інша адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_5 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування в періоди з 29.01.2020 року по 08.12.2022 року включно та з 14.01.2023 року по 19.05.2023 року включно при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення (в тому числі посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових видів грошового забезпечення) - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, яка діяла з 29.01.2020 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести щодо періоду з 29.01.2020 року по 08.12.2022 року включно та з 14.01.2023 року по 19.05.2023 року включно ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (в тому числі посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових видів грошового забезпечення) - шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, яка діяла з 29.01.2020 року, та виплатити йому його недоотриману частину.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 12 червня 2025 року.

Суддя Т.В. Логойда