Справа № 500/5520/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5520/24 пров. № А/857/34603/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя (судді) в суді першої інстанції Баб`юк П.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 03 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» (далі ТОВ «Техномістбуд Холдинг») звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 28 серпня 2024 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 268 901,60 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.09.2024 ним отримано прийняте відповідачем на підставі акта про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 9828/19-00-07-01/41624830 від 08.08.2024 податкове повідомлення-рішення № 1 від 28.08.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 268 901,60 грн, зокрема, збільшено суму за податковими зобов`язаннями на 244456 грн, за штрафними санкціями на 24445,60 грн. Вказує, що згідно з Акту перевірки контролюючий орган прийшов до висновку про відсутність у його контрагента - ТОВ «Фелісіті Індастрі» ресурсів для виконання зобов`язань за Договором поставки № 01/07/19 від 01.07.2019 та, як наслідок, про нереальність господарських операцій. Вважає, що вказаний висновок має характер необґрунтованого припущення та зроблений виключно на підставі відомостей з інформаційно-аналітичної бази даних.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно наданих товарно-траспорних накладних на відпуск будівельних матеріалів, інформаційних баз даних, податкової та фінансової звітності перевіркою встановлено, що не зазначено повної адреси пункту навантаження, а саме: зафіксовано лише: м. Київ, вул. Зрошувальна, що унеможливлює ідентифікувати пункт навантаження вищезазначеної продукції. Також встановлено, що у Державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно по ТОВ «Фелісіті Індастрі» відомості відсутні. Також, немає жодної інформації про об`єкти оподаткування чи об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність відповідно до форми 20-ОПП (не подано відповідної звітності). З метою встановлення фактичного місцезнаходження ТОВ «Фелісіті Індастрі» () до ОУ Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області спрямовано запит від 29.07.2019 № 2751/05-99-46-03, отримано відповідь від 02.10.2019 № 133/05-99-21-13 згідно якої встановлено, що в ході виїзду за адресою посадові особи не встановлено. Як слідує із акта перевірки, в ході проведення перевірки, згідно аналізу інформаційної бази ІС «Податковий блок», Архіву електронної звітності ЄРПН встановлено, що ТОВ «Фелісіті Індастрі» () в 2019 році будівельних матеріалів: Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш, мішок 25 кг; Sika Monotop-910N ремонтна суміш мішок 25 кг; Sikagard -680S фарба.відро 30кг RAL 7032 не придбавав, а також іншим своїм контрагентам не реалізовував. При цьому, як встановлено в акті перевірки, заборгованість по взаєморозрахунках позивача та ТОВ «Фелісіті Індастрі» з 31.10.2019 становить 435 974,46 грн. Отже, враховуючи наведене, неможливо підтвердити реальність постачання товару по «ланцюгу» до ТОВ «Фелісіті Індастрі» та від ТОВ «Фелісіті Індастрі» до ТОВ «Техномістбуд холдинг». З наведеного суд першої інстанції вважав, що первинні документи, надані позивачем до перевірки та до суду, не відображають реального настання господарських операцій, оскільки сам факт наявності у позивача податкових чи видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, або інших документів, складених з посиланням на поставку товарів (послуг) не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідачем належним чином не обґрунтовано того, яким чином не зазначення номеру будинку (за умови зазначення назви населеного пункту та вулиці) у товарно-транспортних накладних ставить під сумнів факт перевезення вантажу за відповідними товарно-транспортними накладними. Також вказує, що нерухоме майно не було предметом господарських операцій між позивачем та ТОВ «Фелісіті Індастрі», тому сам по собі факт відсутності у державних реєстрах даних про зареєстроване за ТОВ «Фелісіті Індастрі» нерухоме майно є недостатнім для висновку про нереальність господарських операцій. Зауважує, що зазначені товари, які згодом ТОВ «Фелісіті Індастрі» поставило позивачу могли бути придбані ТОВ «Фелісіті Індастрі» до 2019 року, натомість контролюючим органом було проаналізовано дані лише за 2019 рік. Звертає увагу на те, що в основу оскаржуваного рішення судом першої інстанції покладено відомості з узагальненої податкової інформації Головного управління ДПС у Донецькій області № 115/05-99-54-04/42440891 від 09.12.2019 щодо ТОВ «Фелісіті Індастрі» та відповідь ОУ Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 02.10.2019 № 133/05-99-21-13, однак таку відповідь не надано. Вказує, що узагальнена податкова інформація Головного управління ДПС у Донецькій області № 115/05-99-54-04/42440891 від 09.12.2019 р. не містить даних щодо проведення будь-якого виду перевірок, передбачених положеннями ст. 75 ПК України (камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки) щодо ТОВ «Фелісіті Індастрі».

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу ГУ ДПС у Тернопільській області від 26.07.2024 №1675-п на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Техномістбуд холдинг» за період з 01.07.2019 по 31.08.2019 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках із ТОВ «Фелісіті Індастрі», результати якої оформлено актом від 08.08.2024 №9828/19-00-07-01/41624830.

Як слідує зі змісту вказаного акта, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Техномістбуд Холдинг» п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 244455 грн, в тому числі по періодах: липень 2019 року - 121794 грн, серпень 2019 року - 122662 грн.

16.08.2024 позивачем було подано заперечення на акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки, за результатом розгляду яких, контролюючий орган повідомив позивача листом від 27.08.2024, що прийнято рішення залишити висновки акта документальної позапланової виїзної перевірки без змін, а заперечення без задоволення.

В подальшому Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 268901,60 грн, в тому числі 244456,00 грн за податковим зобов`язанням та 24445,60 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини щодо контролю за правильністю формування податкового кредиту, від`ємного значення з податку на додану вартість, бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, витрат платниками податку між суб`єктами господарювання та контролюючим органом регулюються нормами Податкового кодексу України, Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Як передбачено п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом положень абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Положеннями п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до змісту п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999 (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Пунктом 5 ст. 9 Закону № 996 передбачено, що господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Сукупність господарських операцій за певний період є господарською діяльністю, метою якої є досягнення доходу.

Водночас, неотримання підприємством доходу від окремих операцій або певної їх сукупності не свідчить, що такі операції не пов`язані із господарською діяльністю, оскільки при здійснені господарських операцій завжди існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від таких операцій.

Отже, прибуток - це мета усієї діяльності, а не результат кожної окремої операції, здійсненої під час такої діяльності. Податковим кодексом віднесення тієї чи тієї господарської операції до господарської діяльності, що становить підприємництво, не ставиться в залежність від того, прибуткова вона чи збиткова.

Таким чином, господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об`єктивним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик отримати збиток від конкретної операції. Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської та/або направленої на ухилення від оподаткування.

Вищенаведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №809/2736/13-а, від 21.08.2018 у справі №0870/8352/12, від 27.11.2018 у справі №804/8024/14.

В постанові від 05.05.2020 у справі № 826/14426/16 Верховним Судом сформовано наступний правовий висновок.

Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, правові наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально (фактично) вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Верховний Суд в постанові від 05.05.2020 у справі № 826/14426/16 вказав, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Враховуючи наведені позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що дослідженню підлягають всі обставини здійснення господарських операцій в сукупності з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, наявності трудового ресурсу, змісту послуг, що надаються, тощо.

Із матеріалів справи слідує, що за період з 01.07.2019 по 31.08.2019 ТОВ «Техномістбуд холдинг» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 600464 грн.

Для проведення перевірки своєчасності, повноти відображення в податковому і бухгалтерському обліку, податковій звітності операцій по фінансово-господарських відносинах із ТОВ «Фелісіті Індастрі» посадовими особами ТОВ «Техномістбуд холдинг» надано наступні первинні документи по взаємовідносинах із вищезазначеним контрагентом щодо придбання: Sikagard-680S фарба, відро 30 кг RAL 7032; Sika Monotop-910N ремонтна суміш, мішок 25 кг; Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш мішок 25 кг:

1) «Договір поставки» №01/07/19 від 01 липня 2019 року укладений у с. Острів між ТОВ «Техномістбуд холдинг», надалі по тексту «Покупець», в особі директора Шмира Володимира Васильовича, який діє на підставі Статуту з одного боку, та ТОВ «Фелісіті Індастрі», надалі по тексту «Продавець» в особі директора Погонишева Євгена Івановича, який діє на підставі Статуту, з іншого боку, разом іменовані Сторони, уклали цей Договір про наступне:

п.1.1. Продавець зобов`язується передати у власність Покупця товар (будівельні суміші та інші будівельні матеріали, відповідно замовлення Покупця), а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість, на умовах та у порядку визначених цим Договором.

п.1.2. Асортимент, кількість та вартість одиниці товару визначається у Накладних виписаних на виконання цього Договору, які є його частинами.

п.1.3. Товар, що передається за цим Договором є придатним до використання за цільовим призначенням ( в т.ч. щодо строку придатності), відповідає вимогам якості для такої категорії товарів (придатний для використання за повідомленою метою).

п.1.4. Товар, що передається за цим Договором є власністю Продавця. Треті особи не мають прав на товар.

п.2.1. Сумарна вартість товару, що є предметом цього Договору визначається загальною сумою Накладних, виписаних на виконання цього Договору, а у випадку її не зазначення є загальною сумою вартості товарів, що були передані за цим Договором.

п.2.2. Оплата товару здійснюється шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Продавця суми зазначеної в накладній на відпуск Товару. Вартість товару не може бути зміненою після виписки накладної на товар, а у випадку попередньої оплати після фактичної оплати товару.

п.2.5. Оплата товару вважатиметься такою, що відбулася з моменту фактичного списання коштів з поточного рахунку Покупця.

п.2.6. За виникнення розбіжностей у питанні оплати товару Сторони зобов`язуються провести звірку взаєморозрахунків.

п.3.1. Продавець передає Покупцеві товарне пізніше наступного дня, коли була виписана товарна накладна, або в інший погоджений Сторонами строк. Покупець здійснюватиме вивіз товару власними засобами та за власний кошт з приміщення вказаного Продавцем або Продавець здійснюватиме вивіз товару власними засобами та за власний кошт на адресу вказану Покупцем.

п.3.2. Передача товару відбуватиметься за місцезнаходженням Продавця або місцем вказаним Покупцем, передача товару вважатиметься такою, що відбулася з моменту огляду та прийнятття товару Покупцем (повноваженим представником).

п.3.3. Покупець в момент приймання-передачі товару Продавцем зобов`язується оглянути товар на предмет відсутності зовнішніх пошкоджень, відповідності найменувань товару - обумовленому накладною.

п.3.3. У випадку, якщо в строк встановлений цим Договором Покупець не оплатить або ж відмовиться прийняти товар без поважної причини, Продавець має право вимагати від нього здійснити відповідне або ж вимагати припинення цього Договору.

п.4.1. За невиконання або ж неналежне виконання зобов`язань визначених у цьому договорі Сторони несуть відповідальність у порядку та на умовах визначених діючим законодавством.

п.5.1. Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін. Договір діє до 31.12.2019 року.

2) Виконання умов «Договору поставки» №01/07/19 від 01 липня 2019 року ТОВ «Фелісіті Індастрі» оформлено наступними видатковими накладними, а саме:

№63 від 16.07.2019 (Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш, мішок 25 кг 14500 кг; Sika Monotop-910N ремонтна суміш мішок 25 кг 700 кг; Sikagard -680S фарба.відро 30кг RAL 7032 180кг). Всього 608970,60 грн, ПДВ 121794,12, всього із ПДВ 730764,72 грн;

№99 від 17.08.2019 (Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш, мішок 25 кг 13500 кг; Sika Monotop-910N ремонтна суміш мішок 25 кг 1175 кг; Sikagard -680S фарба.відро 30кг RAL 7032 240 кг). Всього 613312,05 грн, ПДВ 122662,41 грн, всього із ПДВ 735974,46 грн;

№148 від 17.08.2019 (Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш, мішок 25 кг 13500 кг; Sika Monotop-910N ремонтна суміш мішок 25 кг 1175 кг; Sikagard -680S фарба.відро 30кг RAL 032 240 кг). Всього 613312,05 грн, ПДВ 122662,41 грн, всього із ПДВ 735974,46 грн.

Згідно вищезазначених видаткових накладних ТОВ «Техномістбуд холдинг» у липні-серпні 2019 року оформлено придбання у ТОВ «Фелісіті Індастрі» вищевказаних будівельних матеріалів на загальну суму 1466739,18 грн, в тому числі: ПДВ - 244456,53 грн.

Згідно змісту акта перевірки, проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ «Техномістбуд холдинг» вищезазначені податкові накладні включено до складу податкового кредиту Декларації з податку на додану вартість, що підтверджено Додатком 5 до Декларації з податку на додану вартість в загальній сумі - 244456,53 грн, в тому числі по періодах: липень 2019 року - 121794,12 грн, серпень 2019 року - 122662,41 грн.

ТОВ «Техномістбуд холдинг» в обліку дані операції відображено наступними бухгалтерськими проведеннями:

Дт 205 Кт 631 (отримано будівельні матеріали від постачальника);

Дт 6442 Кт 631 (відображено суму ПДВ);

Дт 6412 Кт 6442 (відображено податковий кредит з ПДВ після отримання податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН).

3) У серпні - жовтні 2019 року розрахунки між суб`єктами господарювання проводились у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Фелісіті Індастрі», а саме:

- платіжне доручення № 322 від 06.08.2019 на загальну суму 140000,00 грн (в т.ч. ПДВ - 23333,33 грн), призначення платежу «Оплата за ремонтну суміш, фарбу згідно рахунку № б/н від 16.07.2019»;

- платіжне доручення №2615 від 15.08.2019 на загальну суму 200000,00 грн (в т.ч. ПДВ - 33333,33 грн), призначення платежу «Оплата за ремонтну суміш, фарбу згідно рахунку № б/н від 16.07.2019»;

- платіжне доручення №2718 від 11.09.2019 на загальну суму 390764,72 грн (в т.ч. ПДВ - 65127,45 грн), призначення платежу «Оплата за ремонтну суміш, фарбу згідно рахунку № б/н від 16.07.2019»;

- платіжне доручення №28412 від 11.10.2019 на загальну суму 300000,00 грн (в т.ч. ПДВ - 50000,00 грн), призначення платежу «Оплата за ремонтну суміш, фарбу згідно рахунку № б/н від 16.07.2019»;

За даними бухгалтерського обліку ТОВ «Техномістбуд холдинг» станом на 01.07.2019 заборгованість по взаєморозрахунках із ТОВ «Фелісіті Індастрі» відсутня. Станом на 31.10.2019 та на 30.07.2014 заборгованість по взаєморозрахунках із ТОВ «Фелісіті Індастрі2 становить Кт 435974,46 грн.

4) Транспортування будівельних матеріалів, придбання яких оформлено від ТОВ «Фелісіті Індастрі», засвідчено наступними товарно-транспортними накладними:

Відповідно до видаткової накладної № 63 від 16.07.2019

- № 933 від 16.07.2019, автомобіль - SKANIA AA3890PO, причіп/напівпричіп - KRONE AA4790XK, автомобільний перевізник - ТОВ «Техномістбуд холдинг», водій - ОСОБА_1 , замовник - ТОВ «Фелісіті Індастрі», вантажовідправник - ТОВ «Фелісіті Індастрі», вантажоодержувач - ТОВ «Техномістбуд холдинг», пункт навантаження - м. Київ, вул. Зрошувальна, пункт розвантаження - м. Київ, вул. Алма-алтинська, найменування вантажу - Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш, мішок 25 кг - 14500 кг.; Sika Monotop-910N ремонтна суміш мішок 25 кг - 700 кг.; Sikagard -680S фарба.відро 30кг RAL 7032 - 180 кг.

Відповідно до видаткової накладної № 99 від 17.08.2019

- № 1116 від 17.08.2019, автомобіль - SKANIA AA3890PO, причіп/напівпричіп - KRONE AA4790XK, автомобільний перевізник - ТОВ «Техномістбуд холдинг», водій - ОСОБА_1 , замовник - ТОВ «Фелісіті Індастрі», вантажовідправник - ТОВ «Фелісіті Індастрі», вантажоодержувач - ТОВ «Техномістбуд холдинг», пункт навантаження - м. Київ, вул. Зрошувальна, пункт розвантаження - м. Київ, вул. Алма-алтинська, найменування вантажу - Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш, мішок 25 кг - 13500 кг.; Sika Monotop-910N ремонтна суміш мішок 25 кг - 1175 кг.; Sikagard -680S фарба.відро 30кг RAL 7032 - 240 кг.

Отже, у липні-серпні 2019 року вантажовідправником на ТОВ «Техномістбуд холдинг» Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш, мішок 25 кг; Sika Monotop-910N ремонтна суміш мішок 25 кг; Sikagard -680S фарба.відро 30кг RAL 7032 у загальній кількості 30295кг було ТОВ «Фелісіті Індастрі».

Згідно наданих товарно-траспортних накладних на відпуск вищевказаних будівельних матеріалів, інформаційних баз даних, податкової та фінансової звітності Актом перевірки встановлено, що не зазначено повної адреси пункту навантаження, а саме: зафіксовано лише: м. Київ, вул. Зрошувальна, що унеможливлює ідентифікувати пункт навантаження вищезазначеної продукції.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок необгрунтованим, оскільки відповідачем належним чином не зазаначено, яким чином не зазначення номеру будинку (за умови зазначення назви населеного пункту та вулиці) у товарно-транспортних накладних ставить під сумнів факт перевезення вантажу за відповідними товарно-транспортними накладними.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що зазначена у товарно-транспортних накладних інформація дозволяє з достатньою повнотою встановити вид товару, який було перевезено, його обсяг, місце відправлення та місце призначення.

Також контролюючим органом встановлено, що у Державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно по ТОВ «Фелісіті Індастрі» відомості відсутні. Також, немає жодної інформації про об`єкти оподаткування чи об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність відповідно до форми 20-ОПП (не подано відповідної звітності).

Стосовно вищевказаних висновків Акту перевірки, колегія суддів вказує, що нерухоме майно не було предметом господарських операцій між позивачем та ТОВ «Фелісіті Індастрі», тому сам по собі факт відсутності у державних реєстрах даних про зареєстроване за ТОВ «Фелісіті Індастрі» нерухоме майно є недостатнім для висновку про нереальність господарських операцій.

Такі обставини можуть свідчити лише про порушення ТОВ «Фелісіті Індастрі» порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або подання звітності, однак, позивач не може нести відповідальність за порушення, допущені іншим суб`єктом господарювання, навіть якщо вони дійсно мали місце.

Крім того, в Акті перевірки встановлено, що заборгованість по взаєморозрахунках позивача та ТОВ «Фелісіті Індастрі» з 31.10.2019 становить 435 974,46 грн.

Однак, колегія суддів зауважує, що вищевказані обставини не можуть самі по собі свідчити про нереальність господарських операцій між позивачем і його контрагентом.

Із матеріалів справи слідує, що контролюючим органом за місцезнаходженням ТОВ «Фелісіті Індастрі» було вжито заходи щодо з`ясування фактичного постачання ТМЦ покупцям та їх придбання у продавців. За результатами вжитих заходів до ГУ ДПС у Тернопільській області надійшла узагальнена податкова інформація, щодо ТОВ «Фелісіті Індастрі» за звітні періоди декларування ПДВ липень, серпень, вересень 2019 року , у якій зазначено наступне:

«З метою встановлення фактичного місцезнаходження ТОВ «Фелісіті Індастрі» () до ОУ Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області спрямовано запит від 29.07.2019 № 2751/05-99-46-03, отримано відповідь від 02.10.2019 № 133/05-99-21-13 згідно якої встановлено, що в ході виїзду за адресою посадові особи не встановлено».

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року витребувано у Головного управління ДПС у Тернопільській області матеріали, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки від 08.08.2024 №9828/19-00-07-01/41624830.

Однак, відповідачем надіслано на адресу суду лише узагальнену податкову інформації Головного управління ДПС у Донецькій області № 115/05-99-54-04/42440891 від 09.12.2019 щодо ТОВ «Фелісіті Індастрі», а відповіді ОУ Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 02.10.2019 № 133/05-99-21-13 не надано.

Таким чином, фактично суд першої інстанції обґрунтував свої висновки доказом, який не надавався сторонами та зміст якого безпосередньо не досліджувався судом, що є порушенням вимог процесуального законодавства.

Крім того, дана обставина жодним чином не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Фелісіті Індастрі», оскільки зазначена відповідь датована жовтнем 2019 року, а господарські операції, які ставляться відповідачем під сумнів, відбулися у липні серпні 2019 р. За таких обставин, контролюючим органом фактично було встановлено відсутність посадових осіб ТОВ «Фелісіті Індастрі» значно пізніше, ніж відбулися господарські операції між позивачем та ТОВ "Фелісіті Індастрі».

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що контролюючим органом в узагальненій податковій інформації було проаналізовано дані лише за 2019 рік, натомість такі товари могли бути придбані ТОВ «Фелісіті Індастрі» до 2019 року.

Колегія судідв також звертає увагу на те, що вищевказана узагальнена податкова інформація Головного управління ДПС у Донецькій області № 115/05-99-54-04/42440891 від 09.12.2019 р. не містить даних щодо проведення будь-якого виду перевірок, передбачених положеннями ст. 75 ПК України (камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки) щодо ТОВ «Фелісіті Індастрі».

Натомість, вказана узагальнена податкова інформація містить лише аналіз інформації з інформаційно-аналітичної бази даних контролюючого органу щодо ТОВ «Фелісіті Індастрі» та посилання на відповідь ОУ Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 02.10.2019 № 133/05-99-21-13.

Проте, відповідно до усталеної практики Верховного Суду інформація з інформаційно-аналітичної бази даних контролюючого органу сама по собі не може бути належним доказом нереальності господарських операцій. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 817/560/17 зазначено наступне: «посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, а також на узагальнюючу податкову інформація із висновками контролюючого органу про можливість чи неможливість суб`єкта господарювання проводити відповідні господарські операції не може бути достатнім доказом неправомірних дій таких осіб, оскільки наявність певної інформації про господарську діяльність контрагентів позивача, одержану від інших територіальних органів доходів і зборів чи з інформаційних систем державної фіскальної служби, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочину власних господарських зобов`язань з поставки товарів».

Враховуючи вищевикладене, узагальнена податкова інформація Головного управління ДПС у Донецькій області № 115/05-99-54-04/42440891 від 09.12.2019 в розумінні ст. 73, 74 КАС України не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження позиції відповідача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необгрунтованим висновок контролюючого органу, що ТОВ «Фелісіті Індастрі» фактично не поставляло позивачу Sika Monotop-412N RS ремонтна суміш, мішок 25 кг, Sika Monotop-910N ремонтна суміш мішок 25 кг та Sikagard -680S фарба.відро 30кг RAL 7032.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у матеріалах справи наявні достатні первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій з поставки товарів, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні інструкції.

Враховуючи вищевказане, оскліьки відповідачем не доведено нереальності господарських операцій ТОВ «Техномістбуд Холдинг» та ТОВ «Фелісіті Індастрі», колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області № 1 від 28 серпня 2024 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Поряд з тим, частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з платіжною інструкцією № 6115 від 10 вересня 2024 року сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4033,52 грн.

Також, згідно з платіжною інструкцією № 6395 від 18 грудня 2024 року ТОВ «Техномістбуд Холдинг» сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6050,28 грн.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області 10083,80 грн судового збору.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» задовольнити повністю.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі № 500/5520/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області № 1 від 28 серпня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» (вул. Промислова. ЗБ, с. Острів Тернопільський район, Тернопільська область, ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій в сумі 10083,80 грн (десять тисяч вісімдесят три гривні 80 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, рім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін