Справа № 440/12875/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 червня 2025 р.Справа № 440/12875/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі № 440/12875/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02 травня 2023 року № 64 щодо відмови в призначені позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності шляхом зарахування довідки від 14 грудня 2006 року № 42, починаючи з моменту настання інвалідності, а саме з 26 жовтня 2022 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі № 440/12875/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі № 440/12875/23 - скасовано.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 травня 2023 року № 64 щодо відмови в призначені позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 29 листопада 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (36014, м. Полтава, Полтавська область, вул. Соборності, 66, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок).

До Другого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява, в якій він просить встановити судовий контроль шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (відповідача) Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 р. у справі № 440/12875/23.

В обґрунтування вказаної заяви наполягав на протиправному невиконанні відповідачем постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі № 440/12875/23, що свідчить про наявність підстав для встановлення судового контролю.

Проінформував, що повністю ігноруючи висновки зроблені апеляційним судом, відповідач, в свою чергу, за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності повторно відмовив з тих самих підстав та мотивів, які визнані постановою від 21.04.2025 у справі № 440/12875/23 протиправними, а саме внаслідок відсутності у позивача необхідного страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене та те, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, стверджував про наявність підстав для задоволення заяви, поданої у порядку ст.382 КАС України.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просив відмовити в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2025 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 29 листопада 2022 року з урахуванням висновків суду. Зазначає, що аналіз наданих документів показав, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 09 років 03 місяці 11 днів, якого недостатньо для призначення пенсії по інвалідності. До уваги не взято диплом, оскільки період навчання перетинається з військовою службою. Архівну довідку від 04.07.2023 №1117/01 про періоди навчання не взято до уваги, оскільки її надано до заяви від 11.12.2023 року, тобто до заяви від 29.112022 не додавалась. Період ведення підприємницької діяльності з 1997 року не зараховано, оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків. Крім того зазначає, що зобов`язань щодо призначення пенсії ОСОБА_1 рішення суду не містить. Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 25.04.2025року №64 про відмову гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії по інвалідності, відповідно до заяви від 29.11.2022 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (на день подання заяви), підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, перевіривши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1 та 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист. Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Колегією суддів встановлено, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 по справі № 440/12875/23, якою частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , набрала законної сили з дати її прийняття 21.04.2025.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог резолютивної частини постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі № 440/12875/23 відповідачем було повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 64 від 25.04.2025 прийнятого на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі № 440/12875/23, відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 29.11.2022, за результатами розгляду якої встановлено, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 09 років 03 місяці 11 днів, якого недостатньо для призначення пенсії по інвалідності. До уваги не взято диплом, оскільки період навчання перетинається з військовою службою. Архівну довідку від 04.07.2023 №1117/01 про періоди навчання надано до заяви від 11.12.2023. Період ведення підприємницької діяльності з 1997 року не враховано, оскільки відсутня довідка про систему оподаткування та сплату страхових внесків. Також не зараховано періоди роботи з 11.08.2000 по 14.03.2003, з 03.08.2005 по 01.10.2007, з 03.06.2010 по 31.12.2016, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Крім того, до уваги не взято довідку про заробітну плату від 14.12.2006 №42, видану ТОВ «Євросінтез» з 01.01.1994 по 31.12.1988, оскільки в трудовій книжці від 24.07.1990 НОМЕР_2 відсутні записи про роботу в ТОВ «Євросінтез». В період з 12.10.1994 по 06.09.1195 наявна трудова робота в АТ «Ремінгтон-Групп» та з 07.09.1995 по 10.07.1997 в ТОВ «Гранд-1» та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (на день подання заяви).

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що за висновками суду апеляційної інстанції, викладеними у постанові від 21.04.2025 у справі № 440/12875/23, Національним транспортним університетом на запит ГУПФУ в м. Києві надано архівну довідку відповідно до якої, ОСОБА_1 з 1 вересня 1985 року зарахований на перший курс денної форми навчання автомобільного факультету, з 01 липня 1987 року надано академічну відпустку у зв`язку з призовом до Збройних Сил, з 29 серпня 1989 року поновлено студентом третього курсу автомобільного факультету денної форми навчання, після захисту дипломного проекту виданий диплом НОМЕР_3 від 23 червня 1992 року, з 24 червня 1992 року надано місячну відпустку, після якої відраховано з інституту в зв`язку із закінченням навчання. (т.2 а.с. 142).

Так, з наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві матеріалів пенсійної справи, колегією суддів, зокрема встановлено, що 14.07.1997 року зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності приватним підприємцем. (т.2 а.с. 56).

Відповідно листа Головного управління ДПС у м. Києві Островський Віктор (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа підприємець, дата державної реєстрації 28.03.1997, номер державної реєстрації та перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва як фізична особа-підприємець з 21.07.1997 по 14.04.2018 (номер проведення державної реєстрації припинення -1032955) на загальній системі оподаткування ( т.2 , а.с. 31-32).

Згідно службової записки начальника фінансово-економічного управління ГУПФУ в м. Києві ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в м. Києві як приватний підприємець з 08.04.1997 року, відповідно до картки особового рахунку ОСОБА_1 з 01.01.2000 року по 31.12.2001 року перебуває на загальній системі оподаткування, внески не нараховано та не сплачено, за періоди з 08.04.1997 р. по 31.12.1999 року відомості про сплату страхового збору у Пенсійного фонду України відсутні.

За таких обставин у відповідача наявні відомості з приводу перебування позивача на загальній системі оподаткування, а тому наведення в рішенні про необхідність надання довідки про систему оподаткування є безпідставним.

Також, період проходження позивачем навчання повністю підтверджений наявними у пенсійній справі документами.

Таким чином, під час виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі № 520/2024/24 відповідач повинен був врахувати вказані висновки суду апеляційної інстанції, однак цього зроблено не було, оскільки фактично, за результатами повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності на виконання вказаного рішення суду, останній навів аналогічні підстави про відмову в призначенні пенсії, що розглядались судом апеляційної інстанції та стосовно яких судом було зроблено висновок про їх безпідставність.

А відтак, твердження позивача про невиконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі № 440/12875/23 є такими, що не спростовано відповідачем по справі.

Колегія суддів наголошує, що з метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Враховуючи, що відповідачем не доведено, що при розгляді заяви про призначення пенсії ним враховані вищенаведені висновку суду апеляційної інстанції, про що свідчить рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 64 від 25.04.2025, наявні підстави для встановлення судового контролю за виконання постанови суду.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи факт відсутності в матеріалах справи доказів виконання відповідачем постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі № 440/12875/23 у повному обсязі та беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 поданої в порядку ч. 1 ст. 382 КАС України, щодо зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 по справі № 440/12875/23.

Зі змісту частини 1 статті 382 КАС України випливає, що строк для подання звіту про виконання судового рішення встановлюється судом.

На думку колегії суддів, шістдесятиденний строк є достатнім для виконання постанови суду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 321, 325, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Полтавська область, місто Полтава, вулиця Соборності, будинок 66, 36014, ) подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 по справі № 440/12875/23 протягом 60 днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.
Судді Любчич Л.В. Жигилій С.П.