Справа № 400/1805/25
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р. № 400/1805/25
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу,

за позовомВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1
до ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,
простягнення 23 792,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогами стягнути з відповідача безпідставно нараховані та виплачені грошові кошти в сумі 23792,16 гривень.

Свої позовні вимоги військова частина обґрунтувала тим, що відповідач проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині на НОМЕР_1 . 16.01.2024 ОСОБА_1 не повернувся з додаткової відпустки та в теперішній час його місцезнаходження невідомо. Відомості про вказані обставини військовій частині НОМЕР_1 стали відомі лише 16.01.2024 після здійснення відповідного нарахування та виплати грошового забезпечення відповідачу за жовтень 2023 року. За цим фактом проведено службове розслідування та направлено звернення до ТУ ДБР у місті Мелітополі. Стосовно цього зареєстровано кримінальне провадження за ознаками правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Відповідач відзиву на позов не надав, свою позицію з приводу позову не висловив. Поштова кореспонденція направлена на адресу постійного проживання відповідача повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч.11 ст.126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Суд розглянув справу в порядку письмового скороченого провадження 12.06.2025.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1991 р.н. проходить військову службу за мобілізацією з 06.06.2022 у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника-оператора 2 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу 3 розвідувальної роти військової частини військової частини НОМЕР_1 .

В період з 08.09.2023 по 03.10.2023 ОСОБА_1 , знаходився у розпорядженні командування десантно-штурмових військ та проходив стаціонарне лікування в комунальному некомерійному підприємстві «Міська лікарня №1 міста Олександрія Кіровоградської області.

03.10.2023, після завершення лікування ОСОБА_1 отримав довідку військово-лікарської комісії №212, відповідно до якого він потребує відпустки для лікування на тридцять календарних днів.

З 04.10.2023 ОСОБА_1 відсутній в місці тимчасового розташування медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено на банківський рахунок грошове забезпечення за період з 04.10.2023 по 31.10.2023 в розмірі 23792,16 гривень.

В лютому 2024 року у військовій частина НОМЕР_1 проведено за фактом самовільного залишення служби ОСОБА_1 службове розслідування та встановлений факт безпідставного нарахування та виплати на його користь 23792,16 гривень за період, коли він вже самовільно залишив місце проходження військової служби.

11.04.2024 Територіальне управління ДБР у місті Мелітополі зареєструвало кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення стосовно самовільного залишення місце служби старшим солдатом ОСОБА_1

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно пункту 9 Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Відповідно до пункту 12 Порядку №260, військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

Отже, у період перебування військовослужбовця на лікуванні за ним зберігається виплата грошового забезпечення.

Натомість, згідно пункту 15 Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 08.09.2023 по 03.10.2023 відповідач дійсно проходив лікування у КНП підприємстві «Міська лікарня №1 міста Олександрія Кіровоградської області, а тому за зазначений період мав право на отримання грошового забезпечення.

Разом з тим, з 04.10.2023 позивач мав прибути до військової частини для продовження проходження військової служби, проте не прибув, а відповідно не мав права на отримання грошового забезпечення з 04.10.2023, в силу положень пункту 15 Порядку №260.

При цьому, суд враховує, що позивач у цьому випадку діяв добросовісно, та нараховував відповідачу грошове забезпечення дистанційно, та не міг достеменно знати час закінчення курсу лікування та дату коли відповідач повинен був прибути до військової частини.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Судом встановлено, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі з 04.10.2023 без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Судові витрати, сплачені позивачем при поданні позовної заяви, відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (Держказначейська служба України, м. Київ, код платника НОМЕР_4 , МОФ: НОМЕР_5 ) безпідставно нараховані та виплачені грошові кошти в сумі 23792, 16 (двадцять три тисячі сімсот дев`яносто дві грн шістнадцять коп) гривень .

3. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 12.06.2025