Справа № 520/9881/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10 червня 2025 року Справа № 520/9881/25

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Садова М.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 позовну заяву по справі залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали.

Для усунення недоліків встановлених в ухвалі суду від 08.05.2025 позивачу необхідно було надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску за позовними вимогами, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

04.06.2025 позивачем подана заява про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 . Згідно рішення суду, перебувала на його утриманні до 01.07.2025. 12.12.2023 молодший сержант ОСОБА_2 , зник безвісти під час виконання бойового завдання. Позивачка звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 26.12.2023 з вимогою виплати коштів. Військова частина НОМЕР_1 відмовила, в обґрунтуванні відмови покликається на те, що згідно протоколу № 1 від 28.03.2024 засідання комісії військової частини НОМЕР_1 , щодо розгляду виплат грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених в полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (безвісті зниклих) військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було відмовлено в виплатах грошового забезпечення та додаткових винагород належних молодшому сержант ОСОБА_2 . 07.03.2025 подано повторну заяву. Військова частина НОМЕР_1 відмовило, в обґрунтуванні відмови покликається на те, що заяву вх. № Д-35412 від 07.03.2025 щодо виплати грошового забезпечення на зниклого безвісти батька, молодшого сержанта ОСОБА_2 , повідомляє про відмову. Згідно з п.7 ст.10 Постанови КМУ №884, належні кошти отримує його дружина ОСОБА_3 . Також інформуємо, що на підставі постанови ВП №65358946 від 01.11.2024 ВЧ НОМЕР_1 проводить стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 50% заробітної плати та інших доходів щомісячно на навчання, з них 25% з заробітної плати та інших доходів поточних аліментів, та 25% в рахунок погашення заборгованості його доходів на користь ОСОБА_4 . Поважних причин пропуску строку фактично не навів.

Дослідивши позовну заяву, а також долучені до позовної заяви документи (разом з заявою), суддя дійшов висновку про те, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 08.05.2025.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд повторно зазначає, що позивачу, в даному випадку, встановлено шестимісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття, дізнався та повинен був дізнатися про порушення права.

Зокрема, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

Разом з тим, слід наголосити, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 зауважила, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду

Суд відмічає, що 26.12.2023 позивач через свого представника за довіреністю звернулась до відповідача із заявою про виплату всіх належних коштів військовослужбовцю ОСОБА_2 . Повідомлено зареєстроване та фактичне місце проживання, повідомлено електронну пошту

28.03.2024 було розглянуто заяву від 26.12.2023 позивача про виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 та відмовлено у виплаті грошового забезпечення.

02.07.2024 позивач звернулась із відповідною скаргою до командира військової частини НОМЕР_1 .

29.07.2024 скаргу від 02.07.2024 розглянуто та надано відповідь із протоколом від 25.07.2024 № 13 про відмову у виплаті повнолітній дочці зниклого безвісти військовослужбовця грошового забезпечення.

З огляду на викладене вище приходжу переконання про те, що позивач про можливе порушення своїх прав дізнався вже у серпні 2024 року.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду нереалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.

Аналогічна правова позиція щодо дотримання процесуального строку звернення до суду викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23.

Доводи позивача про те, що про порушення своїх прав дізнався лише при повторному зверненні із цього самого питання та отриманням листа відповідача від 07.03.2025, суд оцінює критично, адже лист не змінює момент, з якого позивач дізнався вперше про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо повторної реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Позивач наводить причини неможливості звернення до суду: перебування за кордоном, а також воєнний стан, представник за довіреність не мав юридичної освіти, відносно яких суд прийшов наступного.

Зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовом, а саме відсутність юридичної освіти, не можуть бути віднесені до поважних, адже ці обставини не мали жодного впливу на фізичну можливість заявника чи його представника за довіреністю вчинити процесуальну дію по зверненню до суду у вказаний період.

Щодо аргументів позивача про те, що у зв`язку з військовою агресією, позивач покинув Україну, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року в адміністративній справі №990/115/22 зроблено висновок, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку.

Водночас, такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Перебування позивача за межами України у зв`язку із запровадженням воєнного стану не може свідчити про об`єктивну неможливість вчиняти активні дії з цього питання.

Суд наголошує на тому, що позивач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від ситуації, яка склалася в державі, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання адміністративного позову до суду.

Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що можливість звернення до суду з даним позовом, залежала виключно від волевиявлення самого позивача.

У зв`язку із наведеним суд прийшов до переконання про те, що причини, які названі позивачем для поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом необхідно визнати неповажними через ненадання належних доказів, а відтак підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене вище, приходжу до переконання про те, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Отже, позивачем недоліки не усунено, так як причини пропуску строку звернення до суду, вказані в клопотанні позивача, суд визнав не поважними.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляну на викладене вище, приходжу переконання, що позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 165, 169, 186, 293-295 КАС України,

п о с т а н о в и в:

у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала складена та підписана суддею 10.06.2025.

Суддя М. І. Садова