Справа № 560/2124/25
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2124/25
РІШЕННЯ

іменем України

12 червня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

1. Визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №254 від 15 січня 2025 року.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі абзацу 12 підпункту 3 частини 12 та підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІI групи, матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що відповідач, відмовляючи позивачу у задоволені його вимог посилається на підставу, що останнім до рапорту про звільнення не додано документів, які б підтверджували необхідність здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю. Зокрема стверджує, що надані Довідки КНП «Центр ПМД Хмельницького району» від 14.08.2024 та висновок КНП «Центр ПМД Хмельницького району №755 від 18.08.2024 за формою 080-4/о не відноситься до документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду та посилається на те, що єдиним уповноваженим органом на видання такої довідки є Медико- соціальна експертна комісія. Також відповідач посилається, як на підставу відмови позивачу на те, що у Довідці Медико-соціальної експертної комісії від 28.06.2024 зазначено, що його матері ОСОБА_2 протипоказана важка фізична праці та не зазначається про необхідність здійснення постійного догляду.

Позивач вважає, що відповідні підстави відмови за ст. 26 та таке трактування суперечить нормам Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" іншим нормативним документам, якими окреслені суспільні відносини у відповідній сфері, а дії Відповідача протиправними, що зумовлює Позивача звернутись досудового захисту.

Ухвалою суду від 12.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем 21.02.2025 подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі. Зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, лише медико-соціальна експертна комісія була тим органом, який уповноважений видавати документи на підтвердження необхідності постійного догляду за особою, якій встановлено групу інвалідності, тому, наданий позивачем до рапорту висновок ЛКК не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби.

Крім того, позивачем до рапорту на звільнення не було надано доказів відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати такий догляд, зокрема акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Надання зазначеного акту обстеження сімейного стану передбачено підпунктом 26 пункту 5 додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що вжив всіх законних заходів для реалізації свого права на звільнення, які передбачені Законом, однак бездіяльність органів державної влади щодо невиконання вимог наказу Міністерства оборони України від 23.07.2024 №495 про створення відповідної комісії, позбавила останнього виконати відповідні умови та загалом не може розцінюватись та підмінювати за собою умисне не виконання позивачем законних вимог, оскільки органи державної влади наділені повноваженнями створювати відповідні комісії, не створення яких позбавило позивача в реалізації його прав та в свою чергу створює безпідставне право відповідача відмовляти позивачу в реалізації свого права на звільнення. Просить суд позов задовольнити.

Суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Вважаючи, що відповідач протиправно не задовольнив його рапорт про звільнення та не прийняв відповідне рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до п.п. «г» п. 3 ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Чинним законодавством України не встановлено, які саме документи мають бути подані військовослужбовцем для підтвердження факту необхідністі здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. При цьому Постанова Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу" (у діючій редакції) не поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі". Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.

Відповідно до п.11 цієї Інструкції особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.

Судом встановлено, що до рапорту про звільнення з військової служби позивачем додано копію висновку форми №080-4/о від 14.08.2024 про наявність у ОСОБА_2 (матері позивача) порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують надання послуги з догляду на непрофесійній основі, копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 933200 від 28.06.2024 про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності та довідка ЛКК КНП "Центр ПМД Хмельницького району" від 14.08.2024, відповідно до якого ОСОБА_2 встановлено потребу постійного стороннього догляду.

Враховуючи наведе, позивач надав до рапорту необхідні докази необхідності догляду за ОСОБА_2 .

Щодо посилання відповідача на відсутність акту обстеження сімейного стану, який передбачений підпунктом 26 пункту 5 додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, суд зазначає, що відповідно до абзацу 16 пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.12.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки перевіряють за зверненням командира військової частини або за заявою родичів (за наявності підстав) сімейний стан військовослужбовця.

Тобто саме відповідач був зобов`язаний ініціювати перед Центром комплектування та соціальної підтримки перевірку сімейного стану військовослужбовця та надання відповідного акту.

Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови у звільненні позивача є протиправними, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Положеннями пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що предмет спору в цій справі не є значно складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви у справі №560/2124/25 вимагала значного обсягу часу та за своїми характеристиками була віднесена до обсягу складних справ.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, а саме: виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості учасників у справі; виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, суд вважає розмір вартості наданих правничих послуг, визначених в договорі, неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, та, відповідно, вимоги про відшкодування 8000,00 грн як витрат на правничу допомогу - необґрунтованими.

Водночас, суд вважає, що співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг є сума 1000,00 грн, яку слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, тому ці витрати необхідно присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду ОСОБА_2 на підставі статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2211 (дві тисячі двісті одинадцять) гривень 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя О.О. Михайлов