Справа № 638/17282/24
Суддя: Каліберда В. А.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря судового засідання Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченка Д.І., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченка Д.І., Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 2981421 від 04.09.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.09.2024 о 21 год 22 хв 53 сек було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА 2981421 про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем VW Jetta НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ПДР, порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух.

З постановою не згоден, вважає її такою, що не відповідає нормам КУпАП та прийнятою з перевищенням компетенції суб`єкта владних повноважень, оскільки інспектором управління патрульної поліції незаконно розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу позивача, не надано можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП, інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, оскільки інкриміноване правопорушення за словами інспектора відбувалося на регульованому світлофорі по вул. Ахсарова, 19 у м. Харкові, а не за адресою: проспект Людвіга Свободи 34, м. Харків, як зазначено у спірній постанові, яка взагалі не містить світлофорів, а є місцем зупинки його транспортного засобу. За таких умов вважає, що постанову винесено без законних на те підстав, а відсутність належних доказів на підтвердження його вини у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення є підставою для скасування постанови.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати незаконною та скасувати постанову від 04 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2981421.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. 19.05.2025 на електронну адресу суду подав заяву про розгляд справи №638/17282/24 за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач - інспектор 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченко Димитрій Ігорович в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Свінтіцька Тетяна Петрівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Крім того, в установлений законом строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в адміністративному позові ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на те, що 04.09.2024 о 21:08 год. у м. Харкові на просп. Людвіга Свободи 34 водій ОСОБА_1 , рухаючись на транспортному засобі Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_2 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3. ґ) Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, у зв`язку з чим було зупинено вказаний ТЗ на підставі п. 3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Позивачу на місці зупинки в повному обсязі роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КупАП, що підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора, доданим до відзиву. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, тому була винесена постанова серії ЕНА №2981421 від 04.09.2024. Факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, підтверджується відеозаписом з відеореєстратора. Зазначила, що на даних відеозаписах чітко видно, як поліцейський ознайомив позивача з доказами, а саме з відеозаписом з реєстратора. Крім того, з відео вбачається, що позивач на момент зупинки транспортного засобу також мав власний відеореєстратор. На відео видно, як позивач переглядає відеозапис зі свого відеореєстратора та говорить про те, що він дійсно проїхав пішохідний перехід, коли на світлофорі вже був жовтий сигнал. Далі під час перевірки документів позивач неодноразово просив патрульних, щоб ті йому «роздали інтернет», потім позивач зачинився в авто та комусь телефонував. Жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи та щодо необхідності скористатися правовою допомогою від позивача не надходило. Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідно до КУпАП, а розгляд справи відбувся з дотриманням процедури, визначеної цим же Кодексом. Під час розгляду справи поліцейський з`ясував, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, дослідив матеріали, які підтверджують винність останнього у вчиненні правопорушення, а також з`ясував всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, тому просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оцінивши обставини, повідомлені у позовній заяві, відзиві, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Положеннями ч.1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 04.09.2024 інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області рядовим поліції Мірошниченко Д.І. у відношенні ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА № 2981421, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

З вищезазначеної постанови вбачається, що 04.09.2024 о 21:08 год. по пр-ту Людвіга Свободи, 34 в м. Харкові водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_2 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3.ґ ПДР.

У якості доказів скоєного ОСОБА_1 правопорушення у постанові зазначено про наявність відеозапису з нагрудної бодікамери №471185, відео з реєстратора xiaomi 70mai.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України N1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N 1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Згідно положень частини першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до частини другої статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За правилами частини третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

Позивач вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав того, що працівниками поліції не надано докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП, а також підстав зупинки транспортного засобу.

Також, обґрунтовуючи неправомірність оскаржуваної постанови посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до поліцейського Мірошниченка Д.І. з вимогою надати докази скоєння ним адміністративного правопорушення, роз`яснення йому прав та підстав зупинки транспортного засобу, а також з клопотанням про відкладення розгляду справи для підготовки до захисту, залучення адвоката до розгляду у справі та надання пояснень з приводу складання відносно нього постанови для дотримання його законних прав та інтересів, однак інспектор, проігнорувавши клопотання про відкладення розгляду справи, позбавив права на залучення адвоката для надання правової допомоги, не роз`яснив його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та прийняв постанову без повного з`ясування обставин справи. Окрім того, позивач зазначає, що постанову було прийнято інспектором з грубим порушенням права на захист, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, оскільки зазначене місце в постанові взагалі не відповідає місцю, на якому начебто відбулося правопорушення, отже спірна постанова складена всупереч норм Конституції України та Законів України.

Представником відповідача на підтвердження обставин справи надано до суду відзив на позовну заяву, до якого доданий відеозапис з відеореєстратора, який встановлений у службовому автомобілі поліцейських та відеозапис з нагрудної бодікамери.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Пунктом 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. п. ґ) п. 8.7.3 ПДР, сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (пункт 8.11. ПДР України).

У відповідності до пункту 8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Отже, зі змісту пункту 8.7.3. ґ ПДР України слідує, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися у місцях, визначених пунктом 8.10 цих Правил.

Так, частина 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначає у позові ОСОБА_1 , він звернувся до інспектора ОСОБА_3 з вимогою надати йому докази скоєння ним адміністративного правопорушення, а також підстав зупинки транспортного засобу.

У свою чергу, обґрунтовуючи неправомірність оскаржуваної постанови посилається на те, що поліцейський Мірошниченко Д.І. проігнорував законні вимоги позивача та після отримання відомостей щодо його особи відразу склав постанову про накладення стягнення у виді штрафу. Вказує на не роз`яснення поліцейським його прав, передбачених статтею 59, 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі без розгляду доказів вчинення ним правопорушення, розгляду заяв та клопотань з його боку.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем наданий DVD-диск з медіафайлами з відеореєстратора та бодікамери, з якого вбачається, що 04 вересня 2024 року автомобіль патрульної поліції рухається по вулиці Ахсарова у м. Харкові та працівниками поліції зафіксовано правопорушення, вчинене водієм транспортного засобу Volkswagen Jetta, р.н. НОМЕР_2 , який проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора. Автомобіль поліцейських знаходився на зустрічній смузі та після порушення водієм Правил дорожнього руху зробив розворот та поїхав за ним. Після зупинки автомобіля інспектор патрульної поліції Міришниченко Д.І. підійшов до водія, який представився ОСОБА_1 , пояснив причину зупинки транспортного засобу та повідомив про проведення відеофіксації. На вимогу інспектора позивач пред`явив документ, що посвідчує його особу - посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. З відеозапису вбачається, що позивачеві в повному обсязі роз`яснені його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

За положеннями частини 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Щодо доводів позивача про те, що інспектор порушив його право на захист, суд зазначає таке.

Так, чинним законодавством України не закріплено імперативного обов`язку поліцейського забезпечувати захисником особу, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення під час її розгляду, крім випадків визначених законом.

Оскільки норми закону, яка зобов`язує поліцейського забезпечувати правову допомогу особі під час розгляду справи, чинним законодавством не встановлено, а тому аргументи позивача про порушення інспектором порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та його права на захист є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд звертає увагу, що закон зобов`язує поліцейського роз`яснити особі право мати захисника та користуватися правовою допомогою, проте таке право особа може реалізувати шляхом вчинення певних активних дій, як-то заявити клопотання про залучення захисника, або здійснити телефонний дзвінок з метою отримання консультації правового характеру та/або вчинення інших дій, з яких поліцейський може і повинен зрозуміти про наміри особи скористатися такою допомогою.

У контексті рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 визначено, що положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги.

Зважаючи на обставини даної справи, можна констатувати, що позивач є спеціальним суб`єктом адміністративного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху водієм, тобто фізичною осудною особою, яка досягла вісімнадцятирічного віку і не підпадає під зазначений вище перелік осіб, у випадках з якими законом передбачено забезпечення надання правової допомоги відповідними державними органами, їх посадовими та службовими особами.

Суд наголошує, що ОСОБА_1 у повному обсязі роз`яснені його права, передбачені статтею 63 Конституції України та ст. 268, 287, 288 КУпАП, що підтверджується відеозаписом з бодікамери.

На переконання суду, з огляду на поведінку поліцейських та зміст діалогу позивача з працівниками поліції можна зробити висновок, що поліцейський не вчиняв жодних дій, спрямованих на позбавлення ОСОБА_1 можливості отримання правової допомоги, а тому позивач мав можливість спрямувати свої дії на реалізацію його прав.

Окрім того, після зупинки автомобіля позивача та повідомлення йому про причини такої зупинки, початку розгляду адміністративної справи та роз`яснення процесуальних прав з відеозапису не встановлено, що позивач звертався до інспектора поліції з клопотанням про відкладення розгляду справи для підготовки до захисту, чи залучення адвоката до розгляду у справі, чи не надання доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, про що ним зазначено в адміністративному позові.

Натомість, з відеозапису чітко вбачається, що поліцейський ознайомив позивача з доказами, а саме з відеозаписом з реєстратора. Крім того, з відео вбачається, що позивач на момент зупинки транспортного засобу також мав власний відеореєстратор, та переглядаючи відеозапис зі свого відеореєстратора, вказав, що він дійсно проїхав пішохідний перехід на жовтий сигнал світлофору. Під час перевірки документів позивач неодноразово просив патрульних, щоб ті йому «роздали інтернет», після чого позивач зачинився в авто та комусь телефонував. Жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи та необхідності скористатися правовою допомогою позивач не заявляв.

За результатом розгляду справи, інспектором поліції була винесена оскаржувана постанова.

Суд зауважує, що відеозйомка вчиненого правопорушення та розгляду справи відносно ОСОБА_1 була безперервною.

Тому суд вважає, що відеозаписи, надані відповідачем на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, засвічені кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, є належними доказами по справі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів позивача про порушення поліцейським процедури розгляду справи, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі Інструкція), яка визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За змістом п. 1 та 2 розділу III Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення, які віднесені статтею 222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо стадій розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у справах № 286/648/17 (постанова К/9901/23930/18 від 07 грудня 2018 року), № 489/1525/16-а (постанова К/9901/5974/18 від 31 січня 2018 року) та № 681/972/17 (постанова К/9901/17506/18 від17травня 2018 року), у справі № 310/4817/17 (2 а/310/156/17 від 27.12.2019).

В свою чергу поліцейський Мірошниченко Д.І. є працівником УПП в Харківській області, тобто посадовою особою органів Національної поліції, а отже мав всі законні підстави розглядати справу про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та винести постанову на місці його вчинення.

Згідно ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Встановивши факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, поліцейським, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем Правил дорожнього руху, маючи відповідні повноваження, зроблено висновок про необхідність притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відтак, складаючи спірну постанову, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloranandFrancisv.TheUnitedKingdom»)[GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Доводи позивача на те, що зазначене у постанові місце розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, а не вчинення правопорушення, є необґрунтованими, оскільки зміст постанови містить всю необхідну інформацію про адміністративне правопорушення та відповідає вимогам закону, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395. Місце скоєння адміністративного правопорушення визначено проспект Людвіга Свободи, 34 в м. Харкові. Номер будинку відповідає парній стороні вулиці та прив`язано до перехрестя вул. Ахсарова та пр-т Людвіга Свободи.

Аналізуючи вищевказане, слід зробити висновок, що працівники органів і підрозділів Національної поліції наділені повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення на місці їх вчинення і накладення адміністративних стягнень, а відтак дії поліцейського щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення є правомірними.

Частиною 1 статті 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

З оглянутих судом відеозаписів вбачається, що працівниками поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення роз`яснено позивачу положення статті 63 Конституції України, його права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі, право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися послугами адвоката, перекладача, якщо він не розуміє мову на якій ведеться провадження, право знайомитися з постановою та оскаржувати її.

Крім того, працівниками поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення надано позивачу для ознайомлення відеозапис з фіксацією правопорушення, який позивачем було переглянуто в присутності працівників поліції.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні докази вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, як-то відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, про що зазначено в тексті оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За ч.ч.1, 2 ст.31 Закону України «Про національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Превентивними заходами, зокрема, є зупинення транспортного засобу (п.4.ч.1 ст.31 Закону України «Про національну поліцію»).

В пункті 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Відповідно до змісту ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», визначено вичерпний перелік ознак, на підставі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, а також зазначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35).

Працівниками поліції було повідомлено позивача про причину його зупинки, а саме порушення п.8.7.3 ґ Правил дорожнього руху, та надано позивачу для ознайомлення записи з відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі поліцейських.

З відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 було порушено п.п.8.7.3 ґ ПДР, а саме здійснення проїзду регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора.

Отже, в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

На переконання суду, досліджене відео свідчить, що поліцейським були дотримані процедура і порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, суд погоджується з доводами відповідача, що будь-яких об`єктивних перешкод, які б обмежували видимість світлофору або унеможливлювали б дотримання водієм транспортного засобу Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_2 Правил дорожнього руху, на той час об`єктивно не вбачається. Відеозапис є безперервним з моменту правопорушення до моменту зупинки автомобіля позивача, з перегляду якого об`єктивно вбачається, що патрульний автомобіль після фіксації факту порушення п.п.8.7.3 Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_2 відразу зробив розворот та рухався позаду, інших автомобілів марки Volkswagen Jetta на проїжджій частині не було. За межі об`єктиву відеореєстратора даний транспортний засіб не виходив безпосередньо до його повної зупинки та під`їзду патрульного автомобілю на достатню відстань для фіксації символів державного номерного знаку транспортного засобу Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні докази в обґрунтування обставин вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Відповідачем зазначено, що зміст прийнятого інспектором поліції рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП не могло бути іншим ніж прийняте, бо позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку, що винесена інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченком Д.І. постанова про накладення адміністративного стягнення за своїм змістом відповідає ст.283 КУпАП, містить посилання на докази, на підставі яких він дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, визначене правопорушнику стягнення призначено в межах санкції зазначеної статті, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2981421 від 04.09.2024 є правомірною, а отже адміністративний позов слід залишити без задоволення.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.139 КАС України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

При ухваленні рішення по справі, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченка Д.І., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з одночасним надсиланням апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 червня 2025 року.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач - Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048.

Відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя Каліберда В. А.