Справа № 158/393/25
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 158/393/25 пров. № А/857/9824/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

представника позивача Крупінської Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 березня 2025 року (прийняту в м. Ківерці суддею Сіліч Ю. Л.; дата складення повного судового рішення не вказана) про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху в адміністративній справі № 258/393/25 за позовом громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України,

В С Т А Н О В И В :

13 лютого 2025 року громадянин російської федерації ОСОБА_1 (далі також - позивач через свого представника Крупінську Н. Л. звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області із вказаним позовом та просив:

- поновити строки для оскарження рішення;

- визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі також - Управління ДМС України в Хмельницькій області, УДМСУ в Хмельницькій області) від 06 серпня 2024 року про примусове видворення з України.

Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про поновлення строку на оскарження рішення про примусове видворення з України.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (далі - ПТПІ), з якого фізично не в змозі був вчасно оскаржити рішення про примусове видворення. І лише 11 лютого 2025 року він отримав змогу користуватися професійною правничою допомогою. Вважає, що це поважна причина для поновлення строку для оскарження рішення про примусове видворення.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 лютого 2025 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвала мотивована тим, що рішення про примусове видворення з України позивач отримав 06 серпня 2024 року, що підтверджується його особистим підписом.

Також позивачу було роз`яснено порядок оскарження цього рішення.

Однак, до матеріалів адміністративного позову не додано будь-яких доказів того, що позивач упродовж тривалого часу (більше шести місяців), був позбавлений права на безоплатну вторинну правничу допомогу, на яку він має право згідно пункту 11 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

Вказану ухвалу позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Крупінська Н. Л. отримали 19 лютого 2025 року, однак станом на 05 березня 2025 року вказані недоліки не усунуті.

У зв`язку з цим ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 березня 2025 року позовну заяву громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України від 06 серпня 2024 року було повернути позивачу.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила в інтересах позивача адвокат Крупінська Н. Л., яка в апеляційній скарзі вказала, що причиною пропуску звернення позивача з оскарженням рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 06 серпня 2024 року є те що з 06 серпня 2024 року позивач перебуває в Волинському ПТПІ, з якого фізично не в змозі був самостійно вчасно оскаржити рішення про примусове видворення, яке також винесене 06 серпня 2024 року.

Лише 11 лютого 2025 року він отримав змогу користуватись професійною правничою допомогою. 10 лютого 2025 року о 16 год 30 хв (завершення робочого дня) адвокату Крупінській Н. Л. було видано доручення від Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги № 017/02.2/1319 від 10.02.2025 в інтересах ОСОБА_1 у цій справі.

Вважає, що це поважна причина для поновлення позивачу строку для оскарження рішення УДМС; інших причин позивач не в змозі довести суду, перебуваючи в обмеженні, а саме у Волинському ПТПІ.

Враховуючи наведене, вважає є підстави для скасування ухвали судді та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для відкриття провадження.

Тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Управління ДМС України в Хмельницькій області подало відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є правомірною, обґрунтованою та винесеною з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Тому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції залишити без задоволення.

Відзив обґрунтований тим, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення у справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За змістом статей 122, 123 КАС України строк на оскарження ухвали суду першої інстанції може бути поновлений скаржникові виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

Відповідно до Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення про ПТПІ) вони є державними установами, що призначені для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема, стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України. Одним із основних завдань ПТІП є сприяння іноземцям та особам без громадянства в установленні контактів з родичами, земляками, міжнародними та громадськими організаціями.

А відповідно до пункту 10 Типового положення про ПТПІ іноземці та особи без громадянства, які утримуються в пункті тимчасового перебування, можуть:

1) вільно пересуватися в межах пункту тимчасового перебування, визначених його адміністрацією;

2) носити власний одяг, надсилати листи, отримувати посилки, відправляти релігійні обряди;

3) зустрічатися з правозахисниками, адвокатами, представниками дипломатичних представництв або консульських установ країни походження чи країни попереднього постійного проживання, міжнародних та правозахисник організацій.

Тобто, перебування позивача у Волинському ПТПІ не перешкоджало йому як самому безпосередньо звернутися до суду про оскарження рішення, так і скористатися безоплатною (чи платною) правовою допомогою. Тому, вважає, що підстави зазначені представником позивача у апеляційній скарзі не є поважними.

Також звертає увагу суду на те, що відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України від 21 лютого 2025 року позивач 19 лютого 2025 року був видворений за межі території України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський». Отже, рішення про примусове видворення виконано.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судових розгляд.

Одним із елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

Згідно з частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої та другої якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду з відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний повернути позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту заявлених позовних вимог видно, що предметом цього адміністративного позову є рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 06 серпня 2024 року про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 .

Проте, позивач звернувся до суду з позовною заявою 13 лютого 2025 року, тобто з порушенням шестимісячного строку на звернення, що визначений частиною другою статті 122 КАС України.

При цьому колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що позивач не надав жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не навів поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутися до суду в межах встановленого строку.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами відповідача, наведеними у відзиві на апеляційну скаргу в тому, що відповідно до приписів Типового положення про ПТПІ позивач міг зустрічатися з правозахисниками, адвокатами, представниками дипломатичних представництв або консульських установ країни походження чи країни попереднього постійного проживання, міжнародних та правозахисник організацій.

Тобто, перебування позивача у Волинському ПТПІ не перешкоджало йому як самому безпосередньо звернутися до суду про оскарження рішення, так і скористатися безоплатною (чи платною) правовою допомогою.

При цьому позивачем не зазначено та не надано до суду жодних доказів стосовно того, що він звертався до адміністрації Волинського ПТПІ з приводу надання йому зустрічі з адвокатом, забезпечення правничої допомоги тощо.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із такого:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви, оскільки висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з вимогами процесуального законодавства, відповідають дійсним обставинам справи.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 березня 2025 року про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху в адміністративній справі № 258/393/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 09.06.25