Справа № 520/29914/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. Справа № 520/29914/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 (суддя: Біленський О.О., м. Харків) по справі № 520/29914/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд"

до Харківської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" (далі - позивач, ТОВ "Авто Тренд") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці (далі - відповідач, Харківська митниця, митний орган), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості №UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення про коригування митної вартості №UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024, винесене відповідачем за результатом перевірки поданої позивачем митної декларації, про відмову у митному оформленні товарів є необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки декларантом на виконання вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) було надано митному органу повний пакет належним чином оформлених документів, які містили всю необхідну інформацію про товар, зокрема: контракт з постачальником, комерційний інвойс, договір на перевезення, документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, прайс-лист. Всі подані документи узгоджувалися між собою, не містили будь-яких розбіжностей або ознак підробки. Вказані обставини свідчать про те, що митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі №520/29914/24 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" (пров. Сімферопольський, буд. 6, м. Харків, 61052, ) до Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд. 16Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправними та скасування рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" (пров. Сімферопольський, буд. 6, м. Харків, 61052, ) за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд. 16Б, м. Харків, 61003, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" (пров. Сімферопольський, буд. 6, м. Харків, 61052, ) за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд. 16Б, м. Харків, 61003, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи рішення суду першої інстанції прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі № 520/29914/24 та прийняти рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, митний орган наполягає на правомірності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та стверджує, що під час здійснення митного контролю електронної митної декларації, поданої позивачем, спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, зокрема за кодом 105-2 (контроль правильності визначення митної вартості) та 106-2 (витребування документів, які підтверджують митну вартість товарі), що стало підставою для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції щодо визначення складного випадку визначення митної вартості, в результаті якого митним органом було встановлено, що рівень задекларованої митної вартості товару є нижчим за рівень митної вартості згідно ЄАІС. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 04.08.2021 по справі №520/3421/19 та від 13.01.2021 у справі № 805/2942/16-а, вказує, що наявність в ЄАІС ДФС інформації про митну вартість подібних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Крім того, в результаті вивчення документів, поданих позивачем до митного оформлення було встановлено наступне: наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товарами по даному підприємству (код УКТЗЕД , , , ); прайс-лист б/н від 01.05.2023 не містить терміну дії; в інвойсі від 22.05.2024 № GR-U24/010 зазначено наявність 100% передплати за товар яка декларантом не надана; відсутній банківський/платіжний документ, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил й заповнення» та умовам п. 5.2 договору від 30.08.2023 №30/08; відсутня проформа-інвойс, зазначена як підстава оплати, згідно банківського платіжного документу № 001302154; декларантом не надано сертифікати відповідності, передбачені умовами п. 4.9 Контракту від 19.07.2022 №11/UAB;. рахунок на оплату транспортних послуг від 22.05.2024 № 114 не містить інформацію, щодо відстані в км. від м. Шауляй до кордону України та від кордону України до м. Харків; в довідці щодо транспортних послуг від 22.05.2024 № 6/и відсутня інформація щодо вартості витрат по перевезенню вантажу за маршрутом м. Шауляй (Литва) м/п Ягодині (Україна) у розмірі 26189,32 грн. (відстань 664 км) та за маршрутом м/п Ягодині (Україна) м. Харків (Україна) у розмірі 38810,68 гривень (відстань 984 км). З огляду на зазначене вартість перевезення товарів за межами митної території України менша, ніж вартість перевезення товарів на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товарів.

Також відсутній переклад митної декларації країни відправлення від 22.05.2024 №24LTSR10000159АЗВЗ, що суперечить вимогам ст. 254 МКУ.

Все вищевикладене обумовило наявність у посадової особи митниці сумніву щодо правильності визначення позивачем митної вартості товару, заявленої у МД №24UА14U5 від 30.05.2024, що стало підставою для витребування у позивача додаткових документів, внаслідок вивчення яких митницею було зазначено, що такі документи не спростовують в повній мірі сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої підприємством митної вартості товарів. У зв`язку з чим, Харківською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024 за методом визначення митної вартості за ціною договору, щодо подібних (аналогічних) товарів (3 метод) та за резервним методом (6 метод).

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі № 520/29914/24 залишити без змін, як законне та обґрунтоване, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу Харківської митниці - без задоволення, як таку, що не відповідає вимогам ст. 296 КАС України.

В обґрунтування відзиву зазначив, що в апеляційній скарзі відповідач вказує на розбіжності, в поданих позивачем до митного оформлення, які не було зазначено в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та, відповідно, не були підставою для його прийняття (зауваження до експортної митної декларації). Відтак, у суду першої інстанції і не було підстав для надання оцінки таким обставинам, що свідчить про необґрунтованість доводів апелянта в цій частині.

Також вказує, що при використанні цінової бази ЄАІС відповідачем неправомірно використані як джерело цінова інформація із митних декларацій № UA100320/2024/416483 від 17.05.2024, МД №UA100230/2024/508509 від 30.04.2024, МД №№UA100190/2024/55949 від 24.04.2024, №UA400040/2024/15206 від 24.05.2024. Зауважує, що позивач розмитнював 14 товарів і тільки по чотирьох з чотирнадцяти було скориговано митну вартість. За іншими товарними позиціями, зазначеними в митній декларації, які ввозились за тим самим контрактом, на тих самих умовах поставки, із визначенням методу визначення митної вартості за ціною договору, відповідачем не ставилось під сумнів правильність визначення митної вартості за основним методом, митна вартість не коригувалась та була визнана відповідачем на підставі тих самих документів, до яких відповідач висловив зауваження та сумніви при оцінці митної вартості товару за спірною товарною позицією. Вказане, на думку позивача, свідчить про різний підхід до оцінки належності та достатності поданих позивачем документів на підтвердження обраного методу визначення митної вартості по одній й тій самій імпортній операції, що свідчить про неналежне обґрунтування відповідачем прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів.

Таким чином, вказує, що суд аналізуючи підстави, вказані в графі 33 оскаржуваного рішення, дійшов обґрунтованого висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

В іншій частині зміст відзиву на апеляційну скаргу дублює зміст позовної заяви.

Просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Авто Тренд» витрати на правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд", , зареєстровано у відповідності до чинного законодавства України як суб`єкт господарювання.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом господарської діяльності ТОВ "Авто Тренд" за КВЕД є 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

19.07.2022 між ТОВ "Авто Тренд" та виробником товару UAB «Grunntech», Литва укладено контракт №11/UAB.

Умовами контракту передбачене, що постачальник зобов`язується поставляти в порядку та на умовах, визначених цим договором, автомобільні запчастини торгівельної марки Finwhale у кількості, асортименті та по цінам, узгодженим сторонами та вказаними у інвойсах, що є невід`ємною частиною цього договору, з метою подальшої реалізації товарів покупцем, а покупець зобов`язуєтеся приймати та оплачувати товари, в порядку та на умовах цього договору (п. 1.1 контракту).

Перелік товару, що постачається, його комплектність, асортимент та ціни, вказані у додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 контракту).

На кожну партію укладається інвойс та пакувальний лист (п. 1.3 контракту).

Згідно із інвойсом №GR-U24/010 від 22.05.2024, наданим постачальником, позивач ввіз на митну територію України товар на суму 28249,87 доларів США.

30.05.2024 для митного оформлення товару позивач надав до Харківської митниці митну декларацію №24UА14U5 із заявленою митною вартістю товару за 1 методом (вартість товару за контрактом + витрати на транспортування товару до кордону України).

На підтвердження митної вартості товару декларант надав митниці наступні документи: Декларацію митної вартості, Контракт з постачальником №11/UAB від 19.07.2022, Додаток №1 до контракту, Прайс-лист виробника від 01.05.2023, Інвойс №GR-U24/010 від 22.05.2024, Пакувальний лист до Інвойсу №GR-U24/010 від 22.05.2024, Міжнародну товарно-транспортну накладну CMR А №045688 від 22.05.2024, Платіжне доручення в іноземній валюті №001302154 від 17.05.2024, Рахунок-фактуру щодо транспортних послуг №114 від 22.05.2024, Довідку про транспортні витрати від 22.05.2024, Договір перевезення №30/08 від 30.08.2023, Заявку до договору перевезення від 17.05.2024, Експертну митну декларацію постачальника 24LTSR10000159A3B3 від 22.05.2024.

30.05.2024 ТОВ "Авто Тренд" від митниці отримано повідомлення, в якому зазначалось наступне: "в зв`язку з тим, що документи, зазначені у частині другій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 7) копію митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно ст. 254 МКУ); 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (бажано ДП Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза) з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 №476; В зв`язку із спрацюванням профілю ризику АСАУР «Інспектор2006» пропонується надання інформації про митне оформлення ідентичних або подібних товарів. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.".

У позовній заяві позивач зазначає, що оскільки у вищевказаному повідомленні не вказувалося, в яких саме документах виявлено розбіжності та в чому саме полягають недоліки наданих документів, декларант був позбавлений можливості усунути сумніви, які виникли у митного органу, на етапі консультацій перед винесенням рішення про коригування митної вартості. З цієї причини декларантом до митниці не були надіслані додаткові документи та надіслано лист №36 від 30.05.2024 з проханням здійснити оформлення товару за ст. 55 МК України.

За результатами проведеного контролю митної вартості товару відповідачем видано рішення про коригування митної вартості товарів №UА807000/2024/000376/2 від 30.05.2024, відповідно до якого митна вартість товару визначена митницею за другорядним методом на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС.

Відповідно до гр. 28, 30 оскаржуваного рішення відповідачем скориговано митну вартість товару №1 в сторону збільшення з 11088,58 дол. США до 12914,88 дол. США., визначивши її у розмірі 6,25 доларів за один кілограм, товару №2 в сторону збільшення з 3776,15 дол. США до 7240,31 дол. США., визначивши її у розмірі 6,85 доларів за один кілограм, товару №7 в сторону збільшення з 212,00 дол. США до 247,11 дол. США., визначивши її у розмірі 8,15 доларів за один кілограм, товару №11 в сторону збільшення з 55,49 дол. США до 64,00 дол. США., визначивши її у розмірі 7,34 доларів за один кілограм.

В п. 33 рішення митний орган зазначив наступне: "... Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57, 58, 59-63 Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: наявні рішення про визначення митної вартості за подібними товарами по даному підприємству; прайс-лист б/н від 01.05.2023 не містить терміну дії; в інвойсі від 22.05.2024 №GR-U24/010 зазначено наявність 100% передплати за товар, яка декларантом не надана; відсутній банківський/платіжний документ, що підтверджують факт оплати товарно-експедиційних послуг, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 №599 та умовам п. 5.2 договору від 30.08.2023 №30/08; відсутня проформа-інвойс, зазначена як підстава оплати, згідно банківського платіжного документу №001302154; декларантом не надано сертифікати відповідності, передбачені умовами п. 4.9 Контракту від 19.07.2022 №11/ UA; рахунок на оплату транспортних послуг від 22.05.2024 №114 не містить інформацію щодо відстані в км. від м. Шауляй до кордону України та від кордону України до м. Харкова".

30.05.2024 на підставі рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем також видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2024/000441.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів, не встановлено.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення Харківської митниці №UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024 є протиправним та такими, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012 (далі по тексту - МК України).

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч.1 ст. 248 МК України).

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно зі статтею 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Водночас, частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що, відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості №UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024, за результатом розгляду наданих до митного оформлення документів відповідачем встановлено, що декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість товару, визначену за ціною угоди, не надано усіх відомостей щодо складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказано, що подані декларантом містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товарів, а саме:

прайс-лист б/н від 01.05.2023 не містить терміну дії;

в інвойсі від 22.05.2024 №GR-U24/010 зазначено наявність 100% передплати за товар, яка декларантом не надана;

відсутній банківський/платіжний документ, що підтверджують факт оплати товарно-експедиційних послуг, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 №599 та умовам п. 5.2 договору від 30.08.2023 №30/08;

відсутня проформа-інвойс, зазначена як підстава оплати, згідно банківського платіжного документу №001302154;

декларантом не надано сертифікати відповідності, передбачені умовами п. 4.9 Контракту від 19.07.2022 №11/ UA;

рахунок на оплату транспортних послуг від 22.05.2024 №114 не містить інформацію щодо відстані в км. від м. Шауляй до кордону України та від кордону України до м. Харкова";

Також вказано, що в довідці щодо транспортних послуг від 22.05.2024 № 6/н міститься інформація, у тому числі, щодо вартості витрат по перевезенню вантажу за маршрутом м. Шауляй (Литва) м/п Ягодині (Україна) у розмірі 26189.32 грн (відстань 664 км) та за маршрутом м/п Ягодині (Україна) м. Харків (Україна) у розмірі 38810,68 гривень (відстань 984 км). З огляду на зазначене, вартість перевезення товарів за межами митної території України менша, ніж вартість перевезення товарів на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товарів.

Зазначено, що з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості подібних оформлених товарів у максимально наближений до митного оформлення час становить товар № 1 - 6,25 дол США/кг, товар № 6 6,85 дол США/кг, товар № 7 8,15 дол США/кг, товар № 11 7,34 дол США/кг. Враховуючи вищевказане, митну вартість скориговано до до цього рівня. Джерелом інформації для даного рішення є наявна у митного органу цінова інформація на подібні (аналогічні) товари: ЕМД №UA100320/2024/416483 від 17.05.2024, №UA100230/2024/508509 від 30.04.2024, №UA100190/2024/455949 від 24.04.2024, №UA400040/2024/15206 від 24.05.2024.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів у відповідності до ст. 60 МК України та за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст. 64 МК України. Розрахунок митної вартості складає: товар № 1 6,25 дол США/кг, товар № 6 6,85 дол США/кг, товар № 7 8,15 дол США/кг, товар № 11 7,34 дол США/кг.

Отже, з наведеного вбачається, що фактично підставою для коригування митної вартості слугувало те, що заявлена митна вартість ввезеного позивачем товару, є нижчою, ніж вартість товару, вказана у вище наведених митних деклараціях, що були взяті відповідачем за основу при коригуванні митної вартості оцінюваного товару.

Водночас, статтею 55 МК України встановлено порядок коригування митної вартості товарів. Відповідно до частини другої цієї статті, письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер та дату митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не відобразивши при цьому пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. При цьому, у рішеннях не проведено детальне дослідження цих митних декларацій з доданими до них документами, не наведено вартісні та якісні характеристики товару, що має суттєве значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлюється виходячи не з ваги товару, а з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару, на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива лише з посиланням на раніше оформлену митну декларацію.

З наданих до матеріалів справи митних декларацій № UA100320/2024/416483 від 17.05.2024, №UA100230/2024/508509 від 30.04.2024, №№UA100190/2024/55949 від 24.04.2024, №UA400040/2024/15206 від 24.05.2024, які брались відповідачем за основу при коригуванні митної вартості товарів, вбачається, що кількісні та якісні характеристики імпортованих товарів за вказаними документами є відмінними від тих, що декларувались позивачем.

Так, позивач ввіз товар № 1 вагою 2066,38 кг у кількості 797 шт., в той час як за МД №UA100320/3 від 17.05.2024 ввозився товар № 253 вагою 22,46 кг, у кількості 4 шт., що в 200 разів менше від партії товару позивача.

Ввезений позивачем товар № 6 має вагу 1056,98 кг, в той час як за МД UA100230/2024/508509 від 30.04.2024 ввозився товар № 25 вагою 512,14 кг., що в два рази менше від партії товару позивача.

Товар № 7 має вагу 30,32 кг у кількості 93 шт., в той час як за МД №UA100190/2024/55949 від 24.04.2024 ввозився товар № 41 вагою 0,6 кг, у кількості 20 шт., що майже в п`ять разів менше від партії товару позивача.

Позивач ввіз товар № 11 кульова опора у кількості 12 шт., в той час як за МД UA400040/2024/15206 від 24.05.2024 (тов.1) ввозилися крім кульових опор, ще тяги стабілізатора та ричаги підвіски, що є зовсім інший товар значно дорожчий за вартістю.

З аналізу вищенаведених ЕМД вбачається, що види товару (найменування) їх кількісні та вагові характеристики є суттєво відмінними з порівняльними деклараціями, що могло мати істотний вплив на визначення ціни за одиницю товару.

Наведене у сукупності дає підстави для висновку, що зазначені у порівняльних деклараціях товари не є подібними (аналогічними) товарам, вказаним у ЕМД №24UА14U5 від 30.05.2024, що була надана позивачем до митного оформлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість зроблених коригувань митної вартості з огляду на незазначення у спірному рішенні порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом.

Щодо посилань митного органу на рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству колегія суддів зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю подібних товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Посилання митного органу на те, що прайс-лист від виробника товару не містить терміну дії колегія суддів відхиляє, оскільки по-перше, вказаний документ не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17, від 02 червня 2022 року у справі № 460/2674/20.

Щодо посилання відповідача на те, що в інвойсі від 22.05.2024 №GR-U24/010 зазначено наявність 100% передплати за товар, яка декларантом не надана та на відсутність проформи-інвойса, зазначеної як підстава оплати, згідно банківського платіжного документу №001302154, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Авто Тренд" разом з митною декларацію було подано до митного органу, зокрема, платіжне доручення в іноземній валюті №001302154 від 17.05.2024, яким було здійснено оплату товару, що підтверджується інформацією графи 44 МД №24UA14U5 та змістом картки відмови № UA807200/2024/00044 (а.с. 114).

Разом із заявою №24/06-2 від 24.06.2024 про перегляд рішення про коригування митної вартості позивачем надіслано до митного органу, поміж іншого, проформу інвойс GR-U24/010 від 16.05.2024 та надано пояснення, в яких вказано, що ТОВ "Авто Тренд" здійснило замовлення товару у продавця, який для оплати товару виставив проформу інвойс GR-U24/010 від 16.05.2024 на суму 28249,87 дол. США. 17.05.2024 ТОВ "Авто Тренд" було сплачено за товар 28249,87 дол. США за даною проформою інвойсом, що підтверджується SWIFT №001302154, який надано при митному оформленні товару. 22.05.2024 на відвантажений товар продавець виписав Інвойс GR-U24/010 на суму 28249,87 дол. США, який також було надано до митниці при митному оформлені товару.

Дослідивши вказані документи, колегія суддів зазначає, що сума оплати за товар, сплачена ТОВ "Авто Тренд", повністю співпадає з сумою поставленого товару, зазначеною в інвойсі GR-U24/010 від 22.05.2024, так само як і всі інші відомості платіжної інструкції, зокрема, найменування продавця, номер та дата контракту.

З приводу посилання митного органу на відсутність банківського/платіжного документу, що підтверджує факт оплати товарно-експедиційних послуг, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 №599 та умовам п. 5.2 договору від 30.08.2023 №30/08, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» до зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Авто Тренд" разом із заявою №24/06-2 від 24.06.2024 було надано платіжну інструкцію №13195 від 03.06.2024 про оплату транспортних послуг разом з актом надання послуг з перевезення №114 від 31.05.2024 (том 1 а.с. 126, 127), що в розумінні вказаних норм є достатнім підтвердженням факту оплати товарно-експедиційних послуг.

Посилання митного органу на не надання декларантом сертифікатів відповідності, передбачених умовами п. 4.9 Контракту від 19.07.2022 №11/UA, колегія суддів відхиляє, оскільки такі документи не входять до переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, зазначених у ч. 2 ст. 53 МК України.

Отже, вказівка на не надання сертифікатів відповідності в якості обґрунтування коригування митної вартості товарів є незаконною, оскільки у позивача відсутній обов`язок надавати такий вид документу. Крім того, в даному випадку його відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом та на числовий показник митної вартості товарів.

Недоречними є твердження митного органу про відсутність в рахунку на оплату транспортних послуг від 22.05.2024 №114 інформації щодо відстані в км. від м. Шауляй до кордону України та від кордону України до м. Харкова, оскільки при дослідженні вказаного рахунку (том 1 а.с. 101), оскільки, по-перше, чинне законодавство України не передбачає обов`язку вказувати в рахунку на оплату транспортних послуг такої інформації, по-друге, відомості щодо відстані в кілометрах за вказаними маршрутами містить довідка щодо транспортних послуг від 22.05.2024 № б/н (том 1 а.с. 102), де вказано, що вартість витрат по перевезенню вантажу за маршрутом м. Шауляй (Литва) - м/п Ягодині (Україна) - 26189,32 грн. (відстань 664 км), за маршрутом м/п Ягодині (Україна) - м. Харків (Україна) - 38 810,68 грн. (відстань 984 км), яку було надано позивачем до митного оформлення.

Посилання відповідача на те, що зазначена у довідці щодо транспортних послуг від 22.05.2024 № 6/н інформація щодо вартості витрат по перевезенню вантажу за маршрутом м. Шауляй (Литва) м/п Ягодині (Україна) у розмірі 26189.32 грн (відстань 664 км) та за маршрутом м/п Ягодині (Україна) м. Харків (Україна) у розмірі 38810,68 гривень (відстань 984 км), яка свідчить про те, що вартість перевезення товарів за межами митної території України менша, ніж вартість перевезення товарів на території України, ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товарів, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що ґрунтується на припущення митного органу, не підкріплених жодними доказами. Як слідує зі змісту вказаної довідки відстань маршруту на території України (984 км) є більшою на 320 км, ніж за межами митної території України (664 км), що, навіть враховуючи вказані митницею обставини (вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товарів), свідчить про те, що і вартість такого перевезення буде більшою.

Посилання відповідача в апеляційній карзі на не надання декларантом до митного оформлення перекладу митної декларації країни відправлення від 22.05.2024 №24LTSR10000159АЗВЗ, що суперечить вимогам ст. 254 МКУ, колегія суддів вважає недоречним, оскільки оскаржуване рішення №UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024 не містить відомостей про такі обставини, відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для надання оцінки вказаному аргументу митниці.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що вони кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності коригування митної вартості ввезеного позивачем товару за резервним методом визначення митної вартості згідно з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000376/2 від 30.05.2024, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, тобто всупереч статті 19 Конституції України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог.

З приводу позовних вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями частин 3 та 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа № 640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу, позивачем надано копії договору про надання правничої (правової) допомоги №04/01-24С від 04.01.2024, укладеного із адвокатом Бондаренко Інною Віталіївною, додаткову угоду №17 від 21.10.2024 до вказаного договору; довіреність від 10.05.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3363, платіжну інструкцію №13952 від 21.10.2024 на суму 5000 грн., копію акту прийому-передачі виконаних послуг від 22.10.2024.

Відповідно до вказаних документів розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги за додатковою угодою № 17 від 21.10.2024 до Договору №04/01-24С від 04.01.2024 складає суму 5000 грн.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 по справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частин 4-6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позов, відповідач, заперечуючи проти заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., вказував на його необґрунтованість, завищеність та не співмірність зі складністю даної справи, виконаною адвокатом роботою.

За правилами оцінки доказів, встановлених статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Зменшуючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу з 5000,00 грн. до 3000,00 грн., суд першої інстанції виходив з принципу співмірності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені наступні документи: позовна заява та відповідь на відзив.

Надаючи оцінку стягнутій судом першої інстанції сумі судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів, дійшла висновку, що складена адвокатом відповідь на відзив здебільшого складається із викладу обставин справи та повторює висновки наведені у позові, що не вимагало великого обсягу аналітичної й технічної роботи, а також витраченого часу, з огляду на що розмір правової допомоги в цій частині підлягає зменшенню.

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції були досліджені наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу та застосовано принцип співмірності щодо заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, з огляду на ступінь складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення присудженої судом першої інстанції суми витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, про що представником ТОВ «Авто Тренд» заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки, дослідивши вказаний документ (а саме його підготовка та подання до Другого апеляційного адміністративного суду є послугою з правничої допомоги, відшкодувати вартість якої просить позивач), колегією суддів було встановлено, що його зміст в більшій частині дублює зміст позовної заяви та не містить висновків адвоката, які б не було викладено ним раніше у позові, зокрема. Відтак, надання вказаної послуги позивачу не потребувало великого обсягу аналітичної й технічної роботи, а також витраченого часу, що в свою чергу є підставою для відмови у відшкодуванні витрат у вказаній частині.

Згідно зі статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі № 520/29914/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова