Справа № 481/282/25
Суддя: Іщенко Х. В.
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 481/282/25 Провадження № 2-а/478/6/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року. смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Іщенко Х.В.,

за участю секретаря Крюкової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову № 238 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як незаконно винесену, визнати звинувачення у порушенні норм чинного законодавства безпідставними та скасувати штраф у розмірі 34000,00 гривень .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до постанови № 238 від 24 грудня 2024 року, винесеною за наслідками розгляду ІНФОРМАЦІЯ_2 справи про адміністративне правопорушення, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 грн. Вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без повного та об`єктивного дослідження доказів.

Як вбачається зі спірної постанови № 238 від 24 грудня 2024 року, йому інкримінується те що він, перебуваючи на посаді міського голови Новобузької міської ради вчинив триваюче правопорушення, а саме, починаючи з 24.02.2022 року по теперішній час не подав до територіального центру комплектування списків документів, необхідних для ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних , чим порушив законодавство про військовий обов`язок та військову службу, а саме порушив п. 5 ст. 14 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно до яких органи місцевого самоврядування, щороку у строки та в порядку, встановленого Кабінетом Miнicтpiв України зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та социальної підтримки списки громадян України, які підлягаютъ взяттю на військовий облік призовників. Також порушив вимоги ст. 18 Закону Украйни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо забезпечення на території відповідних населених пунктів ведення персонально-певиного військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервистів, бронювання віськовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час i надання звітності щодо бронювання військовозобов`язаних у порядку, визначеному Кабінетом Miніcтрiв України; забезпечення надання територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, відомоcтeй про реєстрацію, банкрутство (ліквідацію) підприємств. установ i організацій, що належить до сфери їx управління. згідно iз законодавством. При цьому постанова містила посилання на те, що згідно пункту 8 порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, покладається на відповідних керівників. Обов`язки з ведення військового обліку в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом. У pазі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на пiдприємстві, в установі, організації. Таким чином вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач із вказаною постановою не погоджується і вказує, що зі змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити які саме приписи Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі - Порядку) було нібито порушено позивачем. Крім того позивач вказує, що ним проводилась відповідна робота з питання військового обліку. Так, в грудні 2024 року до штатного розпису була введена посада спеціаліста з військового обліку, яка з незалежних від нього причин на час складання протоколу про адмінправопорушенyя є вакантною. За вказаних обставин на підставі Розпорядження міської ради від 08.01.2024 року було призначено відповідальну особу (спеціаліста з кадрових питань) за ведення персонального військового обліку військовозобов`язаних та призовників. Крім того, листом за вих/№ 1598-02-12 була надана запитуємо інформація по підприємствам м. Новий Буг.

Позивач ОСОБА_1 у пояснені до протоколу про адміністративне правопорушення зазначив, що структурою міської ради не було передбачено коштів на вище вказану посаду у бюджеті 2024 року не виділялись. Таким чином позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що він вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП матеріали справи не містять, що не давало начальнику РТЦК підстав приймати рішення про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та накладати адміністративне стягнення. Також позивач зазначає, що відповідачем порушено вимоги щодо порядку притягнення до адміністративної відповідальності при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки він не був проінформований щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього, чим було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, копія постанови позивачу не вручалася, а вручена лише 17.02.2025 року нарочним способом.

На підставі викладеного просить скасувати постанову № 238 від 24 грудня 2024 року, відповідно до якої він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, яка винесена з порушенням норм матеріального i процесуального права .

Ухвалою судді від 22 квітня 2025 року прийнято до свого провадження адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання в четвертий раз не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, згідно пред`явленого позову тавідповіді (заперечення) на відзив просив позов задовольнити з підстав зазначених в позові тавідповіді (заперечення) на відзив .

Відповідач, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 у ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 , представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду було надано відзив на позовну заяву, яку вважають необгрунтованою. У відзові, посилаючись на відповідні правові норми, зокрема Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вимоги яких було порушено позивачем, що було встановлено внаслідок дослідження обставин справи у їх сукупності, оскаржуємо постанова винесена уповноваженою на те посадовою особою в межах норм чинного законодавства та адміністративного права в межах повноважень та у спосіб що відповідає вимогам законодавства а розмір штрафу відповідає санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. На підставі вказаного просили в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі а також надали до суду документи витребувані судом на підставі яких було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за постановою № 238 від 24.12.2024 року, підтверджуючі обставини справи.

18.03.2025 року позивач надав до суду відповідь (заперечення) на відзив у якому підтвердив факти та обставини наведені у позовній заяві. Додатково зазначив, що вимогу ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка датована 09.09.2024 року (вих/№ 9/3047) щодо необхідності надання списку підприємств, установ та організацій, які розташовані в межах територіальної громади, до Новобузької міської ради не надходила. Відповідно про необхідність надання вказаних списків у строк, визначений вказаною вимогою спеціаліст, визначений відповідальним за даний напрямок роботи обізнаний не був. На підтвердження вказаного факту позивач зазначив, що доказів отримання міською радою вказаної вимоги відповідачами не надано. Копія вказаної вимоги, яка міститься в матеріалах справи не містить штампу вхідної кореспонденції, та/або підпису особи, яка прийняла вказаний документ. Додатково позивач надав копії журналу реєстрації вхідної документації Новобузької міської ради за вересень 2024 року, яка не містить запису про надходження вказаної вимоги.

На вимоги ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.10.2024 року за вих/№ 9/3296 та № 3297 про надання списків персонального військового обліку призовників), списку підприємств, установ та організацій 10.10.2024 року міською радою була надана відповідь з додатками на 159 аркушах, що не було прийнято при винесені постанови.

Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, надали відзив на позов позивача, позивач надавдо суду відповідь (заперечення) на відзив, враховуючи строки розгляду справи в суді , в матеріалах справи достатньо доказів для винесення рішення на підставі наявних у справі доказів, суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки згідно статті 205 КАСУ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.4 ст. 229 КАСУ України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріали справи і всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу від 28.10.2024 винесеного начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_4 відносно позивача було складено протокол № 238 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зі змісту протоколу та постанови вбачається, що позивач, працюючи на посаді міського голови Новобузької міської ради з початку дії воєнного стану на території держави до цього часу не вживав заходів щодо організації військового обліку в органах місцевого самоврядування на території громади, а саме, - у штаті міської ради відсутні посадові особи, відповідальні за ведення військового обліку в органах місцевого самоврядування та відповідно належним чином не проводиться заходи з мобілізаційної підготовки та мобілізації, чим порушив п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року а також ст. 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Протокол містив письмові пояснення ОСОБА_1 , з якого слідує що із змістом протоколу він не згоден, вину не визнає оскільки у бюджеті на 2024 рік коштів на посаду особи відповідальної за ведення військового обліку про що було вказано у протоколі передбачено не було.

Протокол також містив час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення «10 год. 00 хв. 24.12.2024 року» підписаний позивачем особисто. Протокол також містить підпис позивача про те, що другий примірник протоколу ним отримано.

Вказані дії посадовою особою яка склала протокол про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

На підставі вказаного протоколу, постановою ІНФОРМАЦІЯ_4 № 238 від 24.12.2024 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у poзмipi 34000 грн. Вважаючи постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 про накладення адміністративного стягнення № 238 від 24.12.2024р. протиправною, позивач звернувся до суду з вимогами про її скасування.

До правовідносин, що виникли між сторонами, слід застосовувати норми Конституції України, Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», норми Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оборону України» визначено, що оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту також готовності населення і території держави до оборони.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, та діє на час розгляду даної справи.

Загальні правила військового обліку визначені в ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Обов`язки органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, закладів освіти, посадових осіб, призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виконання правил військового обліку визначені ст. 38 вказаного Закону.

Згідно п. 9 ст. 38 Закону, органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.

Пунктом 5 ст. 14 вказаного закону (в редакції станом на 28.10.2024 року) визначено, що органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності щороку у строки та в порядку, встановлені Кабінетом Міністрів України, зобов`язані подавати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списки громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік призовників.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виконавчі органи сільських, селищних, міських рад: планують, організовують і забезпечують мобілізаційну підготовку та мобілізацію на території відповідних населених пунктів;

беруть участь у формуванні проектів основних показників мобілізаційного плану;

розробляють мобілізаційні плани, довготермінові і річні програми мобілізаційної підготовки;

забезпечують на території відповідних населених пунктів виконання мобілізаційних завдань (замовлень) підприємствами, установами і організаціями, які залучаються ними до виконання цих завдань (замовлень);

здійснюють під час оголошення мобілізації заходи щодо переведення підприємств, установ і організацій, які знаходяться на території відповідних населених пунктів, на роботу в умовах особливого періоду;

доводять розпорядження про виконання мобілізаційних завдань (замовлень) до підприємств, установ і організацій, які знаходяться на території відповідних населених пунктів і залучаються до виконання мобілізаційних завдань (замовлень), та укладають з ними договори (контракти); керують та здійснюють контроль за мобілізаційною підготовкою підприємств, установ і організацій, які залучаються ними до виконання мобілізаційних завдань (замовлень);

здійснюють контроль за створенням, зберіганням та обслуговуванням мобілізаційного резерву матеріально-технічних і сировинних ресурсів на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності або залучаються ними до виконання мобілізаційних завдань (замовлень);

у разі ліквідації (реорганізації) підприємств, установ і організацій, що перебувають у комунальній власності і яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення) або які залучаються до їх виконання, здійснюють заходи щодо передачі таких завдань (замовлень) іншим підприємствам, установам і організаціям, які знаходяться на території відповідних населених пунктів, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

здійснюють під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та забезпечують прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів, виділення будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і надання послуг Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту відповідно до мобілізаційних планів, а також виконання завдань, визначених Генеральним штабом Збройних Сил України;

забезпечують на території відповідних населених пунктів ведення персонально-первинного військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надання звітності щодо бронювання військовозобов`язаних у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

забезпечують надання територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню та/або регіональним органам Служби безпеки України, відповідним підрозділам розвідувальних органів України відомостей про реєстрацію, банкрутство (ліквідацію) підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління, згідно із законодавством;

сприяють територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню та/або регіональним органам Служби безпеки України, відповідним підрозділам розвідувальних органів України у їхній роботі в мирний час та в особливий період;

одержують від місцевих органів виконавчої влади необхідну інформацію про характер мобілізаційних завдань (замовлень), встановлених підприємствам, установам і організаціям, які знаходяться на території відповідних населених пунктів, з метою планування раціонального використання людських і матеріальних ресурсів під час мобілізації та у воєнний час;

вирішують разом з місцевими органами виконавчої влади питання щодо виконання мобілізаційних завдань (замовлень) підприємствами, установами і організаціями, що перебувають у комунальній власності або залучаються ними до виконання цих завдань (замовлень), у разі втрати зв`язку із зазначеними підприємствами, установами і організаціями під час мобілізації та у воєнний час;

забезпечують на території відповідних населених пунктів виконання законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року (станом на 28.10.2024 року) визначено, що організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.

Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом.

У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.

Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо забезпечення на території відповідних населених пунктів ведення персонально-первинного військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, забезпечення бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Згідно рішення I сесії VIII скликання Новобузької міської ради від 27.11.2020 року «Про початок повноважень Новобузького міського голови» за результатами виборів на посаду голови Новобузької міської ради обрано ОСОБА_1 .

Згідно з досліджених судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 09.09.2024 року (вих/№ 9/3047) ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу Голови Новобузької територіальної громади (позивача) було направлено вимогу, щодо необхідності надання списку підприємств, установ та організацій, які розташовані в межах територіальної громади. Вказана вимога містила термін надання вказаної інформації, - 10.09.2024 року.

Досліджена копія вказаної вимоги не містить штампу вхідної кореспонденції адресата (Новобузької міської ради). Також вказана копія вимоги не містила підпису особи, яка прийняла вказаний документ.

Згідно досліджених судом копій Журналу реєстрації вхідних документів (С-02-13) за 2024 рік (за вересень 2024 року), запису про надходження вказаної вимоги до Новобузької міської ради не містить.

Доказів зворотнього суду відповідачем не надано.

02.10.2024 року за вих/№ 9/3296 ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу Голови Новобузької територіальної громади (позивача) було направлено вимогу, щодо необхідності надання списку персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 5 (Порядку) по всій Новобузькій територіальній громаді; повідомлення про призначення відповідальних за організацію та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 1 (Порядку) та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Вказана вимога містила термін надання вказаної інформації, - 11.10.2024 року.

Також, 02.10.2024 року за вих/№ 9/3297 ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу Голови Новобузької територіальної громади (позивача) було направлено вимогу, щодо необхідності надання списку підприємств, установ та організацій, які розташовані в межах територіальної громади. Вказана вимога містила термін надання вказаної інформації, - 11.10.2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання вимоги ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.10.2024 року за вих/№ 9/3296, Новобузька міська рада за вих/№ 1942-02.12 від 10.10.2024 року надала запитуємо інформацію.

Зміст відповіді містив наступну інформацію: «на час надання інформації у структурі міської ради відсутня посада інспектора з військового обліку в обов`язки якого буде входити організація та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів по Новобузькій територіальній громаді. Зміни до структури міської ради по введенню посади інспектора з військового обліку буде винесено на розгляд найближчої сесії …».

Рішенням XL сесії VIII скликання від 20.12.2024 року «Про затвердження структури та чисельності виконавчого апарату Новобузької міської ради на 2025 рік» було затверджено структуру апарату Новобузької міської ради на 2025 рік.

Так згідно структури та чисельності виконавчого апарату Новобузької міської ради Відділ організаційно-кадрової роботи та контролю включав: начальник відділу; спеціаліста з юридичних питань; спеціаліста 1 категорії; спеціаліста 1 категорії з кадрових питань; спеціаліста з військового обліку; спеціаліста 1 категорії по контролю та діловодству.

На виконання вимоги ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.10.2024 року за вих/№ 9/3297, Новобузька міська рада за вих/№ 1945-02.12 від 10.10.2024 року надала запитуємо інформацію, зокрема серед іншого список підприємств, установ та організацій розташованих на території громади. Вказана відповідь містила додатки на 159 аркушах.

Заперечення щодо отримання вказаної (запитуємої) інформації від відповідачів не надійшло, доказів зворотнього суду відповідачами не надано.

Законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною третьою цієї статті КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Санкція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає можливість накладення стягнення на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань у виді штрафу в розмірі від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, невиконання обов`язків, визначених в Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, порушення законодавства в сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації, становить собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно із статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Диспозиція даної частини статті, як бланкетної норми, не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Серед ознак суті адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотримано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Однак, під час винесення оскаржуваної постанови не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу на необхідність чіткого посилання на конкретну норму, яку порушив суб`єкт правопорушення і яка обумовлює об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення, відсутність такої вказівки у постанові суперечить принципу правової визначеності та позбавляє суд можливості визначити суть інкримінованого правопорушення.

У той час суд не може самостійно відшуковувати нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотримано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки викладені Європейським судом у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (№ 2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Оскаржувана постанова про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та протокол про вчинення адміністративного правопорушення не можуть вважатися беззаперечними доказами вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього.

Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

3i змісту протоколу, постанови слідує, що позивача притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, а саме: невиконання вимог (приписів) ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо не надання до ІНФОРМАЦІЯ_6 списків, документів, необхідних для ведення військового обліку призовників i військовозобов`язаних, чим порушив законодавство про військовий обов`язок та військову службу, а також мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Проте, у протоколі, що надійшов до суду, не викладена суть правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зокрема, протокол не містить відомостей в чому саме конкретно полягає порушення ОСОБА_1 норм (вимог) законодавства про військовий обов`язок та військову службу, а також мобілізаційну підготовку та мобілізацію (ненадання яких списків, документів, невиконання яких конкретно вимог, приписів ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата їх видання, строки їх виконання.

Протокол про адміністративне правопорушення (фабула) так і постанова, винесена за наслідками розгляду справи (мотивувальна частина) не конкретизовані та містять абстрактний характер. Оскільки диспозиція даної частини статті, як бланкетної норми, не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки і протокол і постанова містять лише відсилку на порушення вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Закону Украйни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», без наведення конкретних фактів, в чому саме полягає порушення вказаних норм.

Вказана постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 № 238 від 24.12.2024 року, про вчинення інкримінованого правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП має поверхневий і загальний характер, відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи (у постанові відсутня (не викладена) суть адміністративного правопорушення).

Єдине фактичне посилання на конкретне порушення вимог законодавства містить протокол (№ 238 від 28.10.2024 року), - « … відсутність посадової особи, відповідальної за ведення військового обліку … ». З фабули правопорушення вбачається, що саме ця обставина інкримінується позивачу як посадовій особі (голові міської ради). Вказаний факт підтверджується також письмовими поясненнями, наданими позивачем під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення (28.10.2024 року), та на час винесення постанови (24.12.2024 року) Новобузькою міською радою було визначено посадову особу, відповідальну за ведення військового обліку.

Так, згідно дослідженого судом Розпорядження Новобузької міської ради Миколаївської області № 19-р від 08.01.2024 року «Про призначення відповідальної особи за ведення персонального військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнного часу по Новобузькій міській раді» встановлено, що вказаним розпорядженням було визначено та призначено посадову (відповідальну) особу за вказаний напрямок роботи, а саме: «Призначити ОСОБА_5 , спеціаліста 1 категорії з кадрових питань відділу організаційно-кадрової роботи з контролю відповідальною особою за ведення персонального військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнного часу по Новобузькій міській раді».

Вказане розпорядження в повній мірі узгоджується та відповідає пункту 8 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року (в редакції, станом на 28.10.2024 року), яким визначено, що у разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.

В оскаржуваній постанові не конкретизовано, у яких саме діях чи бездіяльності ОСОБА_1 виявилася об`єктивна сторона правопорушення. Також оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази, на яких ґрунтується висновок уповноваженої особи про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вищевикладене свідчить про те, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1ст. 77 КАС України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Також, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення дій та подій, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було дійсно вчинене і особа, яка притягується до відповідальності є винною у його вчиненні. З огляду на вказане та враховуючи, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення (стаття 251 КУпАП), очевидно, що зазначені особи, крім протоколу, зобов`язані надати до суду належні, допустимі та достовірні докази того, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» (Велика Палата, рішення від 17.12.1996 року у справі № 43/1994/490/572) ЄСПЛ вказував на те, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою "внутрішнього переконання" чи системою "поза межами розумного сумніву", який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Обвинувачення має довести «кожний факт», пов`язаний зі злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез у справі, тобто, воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Недоведені подія та вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08 липня 2020 року, справа №463/1352/16, провадження № К/9901/21241/18).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження обставин правопорушення, викладених у постанові.

Тому, керуючись приписами вищенаведених норм законодавства, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо складання оскаржуваної постанови.

За вказаних обставин, враховуючи засади законності та презумпції невинуватості, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України стосовно тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суд приходить до висновку, Досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про відсутність беззаперечних доказів того, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Ураховуючи наведене, а також те, що під час розгляду справи відповідачами, на яких у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову № 238 від 24.12.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст 210-1 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст 210-1 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя: Х.В. Іщенко