Справа № 307/1979/25
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/1979/25
Провадження № 2-а/307/51/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м.Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.

секретар судового засідання Скирчук В.Й.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача, адвоката - Матіко Р.І.

представника відповідача - Фекете Й.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В позові зазначає, що 21.05.2025 року, позивачу - ОСОБА_1 стало відомо, що 18.02.2025 року, начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковник ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до Протоколу про адміністративне правопорушення №332 від 18.02.2025 року, установив, що ОСОБА_1 , скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУПАП та наклав на нього штраф у сумі 17000 грн.

Позивач вказує, що як вбачається з постанови, підставою притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у виді штрафу є: не прибув за викликом у визначений повісткою №1479662 від 08.12.2024 р. на день та час (08.12.2024 р. 14 год.00 хв) до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинено в особливий період. Дата вчинення адміністративного правопорушення: 08 грудня 2024 року. Дата виявлення порушення: 08 грудня 2024 року.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП України, а відтак і підстави притягнення його до адміністративної відповідальності відсутні, а тому постанова підлягає до скасування, як не законна, виходячи з наступного.

Посвідченням серії НОМЕР_1 від 14 травня 2024 року, стверджується, що ОСОБА_1 , має статус учасника бойових дій. Довідкою №2/2193 від 11.09.2024 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 стверджується, що ОСОБА_1 , 1987 р.н., надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.5 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особа, що виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років на строк до 09.11.2024 року. Даними застосунку «Резерв+» стверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

По суті обставин, при складанні протоколу №332 від 18 лютого 2025 року позивач пояснив, що повістку №1479662, про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.12.2024 року на 14 год 00 хв., він не отримував і така йому не вручалася, а також наголосив, що бажає бути присутнім особисто при розгляді справи. Однак, пробувши 18.12.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 майже до 22 - і години, його так і не запросили на розгляд справи, а черговий офіцер повідомив, що про наступний час розгляду справи його повідомлять додатково.

Про те, що 18.02.2025 року справа таки була розглянута у відсутності позивача і за результатом розгляду прийнято оскаржувану постанову №332, довідався лише 21.05.2025 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Окремо звертає увагу, що в матеріалах виконавчого провадження знаходиться копія оскаржуваної постанови №332 в якій міститься підпис, схожий на підпис позивача, яким начебто стверджується факт отримання ним копії оскаржуваної постанови ще 18.02.2025 року. Позивач наголошує, що копію постанови він не отримував і на бланку постанови він підпис не проставляв.

Таким чином, розглянувши справу про адміністративне правопорушення на підставі протоколу №332 від 18.02.2025 року у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за наявності клопотання про розгляд справи в її присутності, було грубо порушено право на захист від предявленого звинувачення. Вказує, що процесуальне порушення само по собі є підставою для визнання постанови №332 не законною і її скасування.

Позивач стверджує, що про наявність оскаржуваної Постанови №332 від 18.02.2025 року, йому стало відомо лише 21.05.2025 року, а саме, коли ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №77892144 та отримав її копію. Дана, фактична обставина убачається з супровідного листа Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №42684/24.7-20 від 21.05.2025 року, що свідчить про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови по справі і наявність законних підстав на його поновлення.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач просить причини пропуску строку на оскарження постанови №332 від 18.02.2025 року, визнати поважними та поновити строк на її оскарження. Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 №332 від 18.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210-1 КУПАП стосовно ОСОБА_1 визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3, статті 210-1 КУпАП.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які беруть участь у справі. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачеві.

03 червня 2025 року на адресу суду надійшов відзив ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яким представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що 18 лютого 2025 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення №332 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Підставою таких дій, було те, що 08 грудня 2024 встановлено що громадянин ОСОБА_1 не прибув за викликом у визначений повісткою №1479662 день та час (08.12.2024 р. 14 год. 00 хв.), до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинено в особливий період. Вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Дата вчинення адміністративного правопорушення 08.12.2024 р. дата виявлення 08.12.2024 р.

ОСОБА_1 були роз?яснені його права та обов?язки, визначені ст. 268 КУпАП, доведено зміст ст. 63 Конституції України та доведено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 18:00 год. 18.02.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 у кабінеті №20 - про що позивач розписався в відповідній графі протоколу.

18 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову №332 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , якою накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Представник відповідача вказує, що процедуру оповіщення військовозобов?язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає, Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560. Відповідно до п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Згідно з номером поштового відправлення №198, зазначеним в описі вкладення до рекомендованого листа та на самому конверті з повісткою, відправлення було повернене з причини: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Таким чином, на думку відповідача, ОСОБА_1 не виконав свого обов?язку, оскільки не з?явився в зазначений повісткою строк, а також не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_5 протягом трьох діб про причину своєї неявки, як це передбачено чинним законодавством України.

Разом з цим, представник відповідача щодо пропущення строку на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зазначає, що під час складання протоколу ОСОБА_1 були роз?яснені його права та обов?язки, визначені ст. 268 КУпАП, доведено зміст ст. 63 Конституції України та доведено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 18:00 год. 18.02.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 у кабінеті №20. Твердження позивача про те що він не знав про наявність постанови та не отримував її спростовується наявністю всіх його підписів як на протоколі так і на оскаржуваній постанові.

Вказує, що позивач подав до суду позов про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.02.2025 лише 30.05.2025, тобто з пропуском передбаченого законом строку, який перевищує три місяці. Таким чином, строк звернення до суду пропущений без поважних причин.

Враховуючи наведене, представник відповідача просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Матіко Р.І. в судовому засіданні посилаючись на доводи та обставини викладені в позовній заяві, позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Стверджуючи про невідповідність підпису проставленого в оскаржуваній постанові від імені позивача зазначили, що довести ці обставини шляхом проведення відповідного експертного дослідження не можуть з підстав відсутності у них оригіналу оскаржуваної постанови. Додав, що у відділі ДВС наявна лише копія оскаржуваної постанови, а не її оригінал.

Представник відповідача, в судовому засіданні просив застосувати наслідки пропуску строків оскарження постанови якою позивача притягнуто до адміністратвиної відповідальності. Зауважив, що позивач не довів обставин того, що підпис проставлений ним у оскаржуваній постанові йому не належить. Оригінал оскаржуваної постанови знаходиться у Державній виконавчій службі за місцем її виконання та з нею мав можливість ознайомитися позивач.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно ч.2 ст. 286 КУпАП, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно ч.1 ст. 287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Отже, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду у даних спірних правовідносинах, законодавець пов`язує з днем, ухвалення оскаржуваного рішення (постанови).

Судом встановлено, що предметом позову в даній справі є права та інтереси ОСОБА_1 , що були, на його думку, порушені оскаржуваною постановою, які полягають зокрема в тому, що він не вчиняв інкримінованого йому порушення та начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 незаконно розглянув справу у його відсутності, не допустивши його в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначений та повідомлений йому для розгляду протоколу, час. Таким чином позбавивши позивача можливості скористатися правом оскарження постанови у визначений законом десятиденний термін з моменту ухвалення цієї постанови.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу №332 про адміністративне правопорушення від 18 лютого 2025 року, складеного старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , встановлено, що даний протокол містить рукописні письмові пояснення ОСОБА_1 де зазначено, що «Жодної кореспонденції, повідомлення, викликів не отримував. Повісток про явку в ТЦК не отримував. Особисто звертався у відділення Укрпошти чи ненадходило на його адресу кориспонденції з ТЦК де також отримав відповідь про ненадходження. Бажає бути присутнім при розгляді справи про адмінправопорушення особисто».

В протоколі також зазначено, що особі було розяснено зміст прав визначених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Також повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться о 18 год. 00 хв. 18 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 у кабунеті №20.

Разом з цим протокол містить підпис ОСОБА_1 , який в судовому засіданні не заперечував про належність цього підпису саме йому, а не іншій особі.

Оскаржувана постанова серія №332 винесена 18.02.2025 та така також містить підпис про її отримання 18.02.2025 особою відносно якої вона винесена, а відтак відповідно до положень ч.2 ст. 286 КУпАП останнім днем її оскарження, слід рахувати п`ятниця - 28.02.2025.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву подано до суду - 30.05.2025 року, тобто з пропуском визначеного ч.2 ст. 286 КУпАП строку її оскарження.

Доводи позивача про те, що строки оскарження постанови слід обчислювати з часу отримання ним оскаржуваної постанови лише 21 травня 2025 вже на стадії її примусового виконання, суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №332 від 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 08 грудня 2024 року ОСОБА_1 , не прибув за викликом у визначений повісткою №1479662 від 08.12.2024 р. день та час (08.12.2024 р. 14 год. 00 хв.) до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", вчинено в особливий період. Вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Дата вчинення адміністративного правопорушення: 08 грудня 2024 року, дата виявлення 08 грудня 2024 року.

Разом з тим, у графі "копію постанови від 18.02.2025 року №332 про притягнення до адміністративної відповідальності отримав (ла) 18.02.2025 року" проставлено підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Обґрунтовуючи позицію пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що підпис в оскаржуваній постанові проставлений від його імені, йому не належить.

При цьому відповідач в судовому засіданні стверджує, про належність цього підпису саме ОСОБА_1 , а не іншій особі.

Відтак перевіряючи дотримання позивачем строків звернення до адміністративного суду, слід встановити факт належності позивачу підпису про отримання ним оскаржуваної постанови саме 18.02.2025, тобто в день проставлення відповідного підпису в оскаржувані постанові.

З огляду на позиції сторін, кожна з яких наполягала на тому, що підпис належить позивачу - (позиція відповідача), а також про те, що такий не належить позивачу - (позиція позивача), суд приходить до висновку, що тягар доказування правомірності оскаржуваної постанови в частині щодо отримання позивачем оскаржуваного рішення та належності саме йому, а не іншій особі проставленого підпису про це, відповідачем виконано, що стверджується самим фактом наявності підпису в оскаржуваній постанові.

Закон не визначає обов`язку суб`єкта владних повноважень, після виконання ним вимог щодо вручення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності особі відносно якої така складена та отримання підпису цієї особи щодо цього, надавати інші докази на підтвердження належності цього підпису цій особі, що кориспондується з вимогами положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАСУ.

При цьому суд констатує, що на позивачу, який заперечує факт належності отримання ним постанови та належності йому підпису про отримання такої, лежить тягар доведення цих обставин.

Відповідні факти і обставини є предметом доказування щодо дотримання строків (ст. 73 ч. 3 КАС України) в даній справі.

В судовому засіданні також встановлено, що позивач жодних доказів того, що просталений ним у оскаржуваній постанові підпис про отримання такої йому не належить, суду не надав.

В силу вимог ч.4 ст. 77 КАС України, в судовому засіданні суд пропонував стороні позивачу надати такі докази.

Однак, представник посилаючись на відсутність у розпорядженні позивача оригіналу оскаржуваної постанови зазначив, що жодних експертних досліджень щодо цього ними не замовлялося, а відтак і не проводилося. Також додав, що жодних заходів щодо отримання оскаржуваної постанови, сторона позивача також не вживала.

Клопотань про витребування оригіналу оскаржуваної постанови та призначення почеркознавчих або ж інших експертиз, сторона позивача суду, не заявляла, хоч і вказувала, що належними доказами для підтвердження таких обставин є саме результати експертного дослідження та відповідний висновок про це.

Слід також зауважити, що в судовому засіданні встановлено, що жодних скарг або ж повідомлень до правоохоронних органів щодо підроблення підписів у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 18.02.2025 проставлених від імені особи відносно якої вона складена, позивач також не подавав.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 про те, що про оскаржувану постанову він дізнався лише 21.05.2025, не знайшли свого підтвердження.

Суд також не бере до уваги, доводи позивача про те, що строки оскарження постанови слід обчислювати з часу отримання ним оскаржуваної постанови 21.05.2025, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому посилання позивача, як на обставину поважності причин пропуску оскарження постанови, щодо штучного створення відповідачем умов для такого пропуску строку, які полягали в недопуску позивача в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 з повідомленням про те що розгляд справи відбудеться в інший час, суд не знаходить поважними з оляду на таке.

Так обставини обізнаності позивача про те, що розгляд складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП відбудеться о 18 год. 00 хв. 18 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 у кабінеті №20, вбачається зі змісту протоколу та позивачем ці обставини не заперечуються.

Разом з цим стверджуючи про не допуск його відповідачем в місце розгляду справи у визначений час, позивач не надав жодного доказу, який би доводив не тільки існування наведених ним обставин, а й те, що він впродовж трьох місяців та трьох днів, починаючи з 18.02.2025 - тобто з часу коли мав відбутися розгляд його справи до часу отримання постанови у відділі ДВС - 21.05.2025, не цікавився про результати такого розгляду, або ж його відкладення. Відтак своєчасне звернення до суду з даним позовом залежало виключно від волевиявлення позивача, за таких обставин ним пропущено строк звернення до суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск та відсутність поважних причин його пропуску.

Поважними причинами пропущення строку є причини, які не залежать від волі позивача та виключають (ускладнюють) можливість його звернення до суду з адміністративним позовом у визначений законом строк.

Будь-яких причин, що об`єктивно, всупереч волі позивача перешкоджали йому вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом, ним не наведено, і матеріали справи не свідчать про наявність таких. При цьому підстави вказані позивачем у позовній заяві з посилання на те, що позивач дізнався про накладення адміністративного стягнення при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження у Тячівському відділі державної виконавчої служби, не свідчать про поважність пропуску ним строку звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 та його представника про поважність пропуску ним строку оскарження постанови, не заслуговують на увагу. При цьому суд вважає, що звернення до суду з пропуском визначеного ч.2 ст.286 КУпАП строку без достатності обгрунтування поважності причин такого пропуску, є суттєвим порушенням норм процесуального права.

Згідно частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

До того ж, суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення у справах «Deweer v. Belgium», «Golder v. the United Kingdom»).

Таким чином, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява подана після закінчення строків, установлених законом, при цьому, матеріали адміністративної справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують поважність причини пропуску строків звернення до суду.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим подана позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до частини четвертої цієї статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий М.М. Бряник