Справа № 744/412/25
Суддя: Гнип О. І.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/412/25
Провадження № 2-а/744/5/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року в місті Семенівка Чернігівської області Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Кекух А. А.,

розглянувши адміністративну справу № 744/412/25 за позовом

представника позивача: ОСОБА_1

в інтересах

позивача: ОСОБА_2

до

відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1

про

вимоги позивача: визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

у відкритому судовому засіданні, проведеному за участі представника позивача Голика Є. В., за відсутності позивача ОСОБА_2 , а також за неприсутності представника відповідача,-

В С Т А Н О В И В:

За позовом сторона позивача просить визнати протиправною та скасувати постанову № 197 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) від 22 квітня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою на позивача накладено штраф в розмірі 17000 гривень, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити. В обґрунтування наведених вимог у позові зазначено про те, що 15 травня 2025 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу була вручена постанова № 197 від 22 квітня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , згідно якої на позивача накладено штраф у розмірі 17000 гривень. Позивача визнано винним у тому, що він порушив, зокрема, абз. 1-2 ч. 1, абз. 1, 8, 15 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме позивач не з`явився по повістці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 13 березня 2025 року, у вказаний у повістці час він не з`явився та не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 або в будь-який інший спосіб та у подальшому не прибув у строк, що не перевищує 7 календарних днів. Позивач вважає, що постанова про адміністративне правопорушення від 22.04.2025 є протиправною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП. Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КУпАП). Згідно зі ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. За приписами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Згідно зі ст. 279 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) роз`яснює особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її права і обов`язки, заслуховує її пояснення, за її участю досліджує докази та вирішує клопотання. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Всіх перелічених вище норм КУпАП відповідачем дотримано не було. У протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначено прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка складала протокол. Під час підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 залишив поза увагою факт того, що складений протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, тобто є не допустимим доказом у справі, і протиправно наклав стягнення на позивача. Згідно приписів ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову. В порушення вказаної норми закону постанова в справі про адміністративне правопорушення не містить по батькові посадової особи, яка її винесла, а зазначено тільки прізвище і ім`я. Окрім того, слід зазначити, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що полягає в наступному. Відповідно до абз. 11 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича. Позивач дійсно отримав повістку з необхідністю явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.00 годину 13 березня 2025 року «для уточнення даних». При цьому слід зазначити, що на виконання вимог підпункту 1 пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» позивачем ще 24.11.2024 було уточнено адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані, про що свідчить витяг військово-облікового документу з застосунку Резерв+, де вказано, що дані уточнено вчасно. Згідно примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Таким чином, виклик позивача для уточнення даних є протиправним з боку відповідача, адже по-перше позивач раніше уточнив всі свої персональні дані, а по-друге інші необхідні персональні дані відповідач міг отримати шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Отже, через вказане порушення, якщо воно мало місце, стаття 210-1 КУпАП до позивача застосована не може бути, враховуючи положення примітки до ст. 210 КУпАП. Також необхідно зазначити, що з 04 березня по 13 березня 2025 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в КПП «Семенівський центр первинної медико-санітарної допомоги» з відповідним діагнозом, тобто больовим синдромом, який характеризується гострим болем (підтверджується довідками, доданими до позову). Окрім того, позивач проживає удвох зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , 1953 року народження, яка згідно висновку ЛКК № 94/3 від 17.03.2025 року потребує постійного стороннього догляду через ряд хронічних захворювань, не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися. 13 березня 2025 року позивач був вимушений супроводжувати свою матір до КНП «Семенівський центр первинної медико-санітарної допомоги» у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я для надання останній медичної допомоги (підтверджується відповідною довідкою про те, що 13.03.2025 мати позивача зверталася за медичною допомогою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я). Також і в наступні дні, і по теперішній час позивач вимушений постійно знаходитися поруч зі своєю матір`ю, оскільки остання потребує постійного стороннього догляду. Навіть коли позивач на певний час відлучається з будинку, то вимушений просити сторонніх осіб для нагляду за матір`ю. Позивачем 10.03.2025 було надіслано заяву до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій він повідомив про те, що хворіє, що свої персональні дані ним було уточнено вчасно, та що буде реалізовувати своє право на відстрочку. В подальшому, 22 березня 2025 року, позивачем було поштовим зв`язком відправлено заяву та пакет документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі здійснення постійного догляду за матір`ю. Через декілька днів позивача було повідомлено в телефонному режимі, що він має особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 і отримати довідку про надання відстрочки, яка була виготовлена та підписана. Коли 15.04.2025 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , то йому там було надано довідку про надання відстрочки, як такому, що зайнятий постійним доглядом за хворою матір`ю, а також щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за неявку по повістці на 13.03.2025 «для уточнення даних». Позивач звертає увагу суду, що в постанові в справі про адміністративне правопорушення вказана неправдива інформація стосовно того, що позивача 15.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було доставлено працівниками Національної поліції України. Сторона позивача ще раз наголошує на тому, що позивач туди прибув сам після телефонного повідомлення про те, що готова його довідка про відстрочку. Сторона позивача переконана, що хвороба позивача 13.03.2025, значне погіршення цього ж дня стану здоров`я матері позивача, а також здійснення останнім у наступні дні після 13.03.2025 лікування матері та постійного догляду за хворою матір`ю згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є поважними причинами неприбуття за повісткою, тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. За такої ситуації постанова по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і накладення на позивача адміністративного стягнення, на погляд сторони позивача, підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Представник відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за довіреністю Єрмоленко Олеся Степанівна, через підсистему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву з додатками, за змістом якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування такої правової позиції у відзиві зазначено про те, що Відповідач по справі позовні вимоги не визнає, вважає, що зазначена позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 15 квітня 2025 року о 14 год.00 хв за адресою приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув громадянин ОСОБА_2 (позивач), який на підставі електронного звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 №Е1805416 від 28.03.2025, сформованого за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», був переданий до органів Національної поліції з метою доставлення як такого, що вчинив адміністративне правопорушення за статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме не з`явився по повістці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 13 березня 2025 року. Повістка №2717753 від 27.02.2025, була оформлена на бланку, який був заповнений представником ІНФОРМАЦІЯ_2 , засвідчений особистим підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та скріплений гербовою печаткою. Формування повістки у такий спосіб відповідає пункту 30 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560. Відповідно до пункту 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560: «Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних. У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого / задекларованого місця проживання». Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення». Зазначена повістка була надіслана позивачеві засобами поштового зв`язку 27.02.2025, рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси проживання. Зазначена вище повістка (поштове відправлення) повернулася адресанту із відміткою пошти «вручено» «особисто», дата вручення 28.02.2025. Згідно п. 41 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2025, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, зокрема: - у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, а саме: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора. Як зазначається у позовній заяві, позивач 28.02.2025 дійсно отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 13.03.2025. З цього вбачається, що позивач був належним чином оповіщений про дату та час виклику, зазначене підтверджується ним особисто. Відтак другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 виконав вимоги чинного законодавства щодо вручення повісток, як і дотримав процедуру направлення повістки, а позивач був належним чином повідомленим про необхідність явки до ТЦК. Натомість станом на дату виклику (на 9 год. 00 хв. 13.03.2025) до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не з`явився, про поважність причин своєї неявки жодним чином не повідомив, підтверджуючих обставин поважності причини неприбуття не надав, як того вимагає пункт 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560, а саме: поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: - перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; - смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). Надалі, як того вимагає пункт 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не повідомив про причини своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб у подальшому не прибув у строк, що не перевищує сім календарних днів. Твердження позивача про те, що він рекомендованим листом 10.03.2025 надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву, в якій повідомляв про те, що він нібито хворіє без надання жодного підтверджуючого документа, не заслуговує, на думку представника відповідача, на увагу. Представник відповідача звертає увагу суду на той факт, що згідно трекінгу поштового відправлення № 356, яким надсилалася заява позивача, її було прийнято у відділення 10.03.2025, проте ІНФОРМАЦІЯ_2 вона була отримана лише 19.03.2025, тобто після дати (13.03.2025), на яку викликався позивач, з недотриманням триденного терміну (до 16.03.2025 включно), що є порушенням пункту 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560. Щодо доводів представника позивача, адвоката Голика Євгена Валерійовича, про те, що у ІНФОРМАЦІЯ_2 не було підстав викликати позивача для уточнення даних, оскільки у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів є вся необхідна інформація, і те що він вже уточнив свої облікові дані, ІНФОРМАЦІЯ_3 такі доводи вважає неспроможними та наголошує, що ч. ч.1,3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено обов`язок військовозобов`язаного з`явитися до територіальних центрів комплектування за їх викликами. Тому такі доводи позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 просить суд до уваги не приймати. Також не заслуговують на увагу суду доводи представника позивача, адвоката Голика Євгена Валерійовича, про те, що позивач уточнив свої облікові дані та має відстрочку, а тому підстав для виклику для уточнення даних у ТЦК не було. ІНФОРМАЦІЯ_3 звертає увагу суду на те, що такі обставини не позбавляють відповідача від обов`язку прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у встановлений у повістці строк відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відтак 15.04.2025 відносно нього було складено Протокол №68, а у подальшому, 22.04.2025, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 була винесена постанова №197 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 статті 210-1 КУпАП «Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно якої військовозобов`язаним було порушено: ч. 2 ст.17 Закону України «Про оборону», зокрема: - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України; - громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Також абзац 1,3 частини 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: - громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: - прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; абзац 1-2 частини 1, абзац 1,8,15 частини 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: - громадяни зобов`язані, зокрема: - з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: - у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк; - у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. З огляду на це, Постанова від 22.04.2025 №197 містить вказівки на спеціальні нормативно-правові акти про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, норми яких були порушені позивачем. Правові основи оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації регулюються: Конституцією України; Законом України «Про оборону», який встановлює засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів. Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідальність військовозобов`язаних громадян наступає за невиконання покладених на них обов`язків згідно із: - Законом України «Про оборону» (ч. ч. 1-2 ст.17). - Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (абзац 1-2 частини 1, абзац 1,8,15 частини 3 ст.22); - Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» (абзац 1,3 частини 10 ст. 1). При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 280 КУпАП ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено що: - адміністративне правопорушення було вчинено позивачем, факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 15.04.2025 року №68, в якому зафіксовано суть адміністративного правопорушення; - вина особи підтверджується тим, що він без повідомлення причин поважності у встановлений термін не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, електронним зверненням, був переданий до органів Національної поліції, для доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 як громадянина, який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1, та такого, що підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. Зазначеною бездіяльністю військовозобов`язаний позивач проігнорував і порушив виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, не з`явився по повістці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться у розшуку, тому порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а відтак підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. Обставин, що пом`якшують відповідальність, не було виявлено. Майнової шкоди не заподіяно, про що також зазначено у відповідному протоколі. У зв`язку з цим, матеріали щодо адміністративного правопорушення було передані на розгляд начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 . З огляду на це, відповідачем було у повній мірі з`ясовано та враховано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, як того вимагає норма ст. 280 КУпАП, а також підтверджено доказами, а саме: - копією постанови про адміністративне правопорушення № 197 від 22.04.2025 року; - повістки про виклик; - копією протоколу про адміністративне правопорушення від 15.04.2025 №68. Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи про що позивачем було проставлено особистий підпис у протоколі. Згідно ч. 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Так, у протоколі від 15.04.2025 №68 містилося посилання про те, позивачеві було роз`яснено права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП (знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову у справі) з чим позивач також був ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом. Представник позивача у позовній заяві зазначає про те, що складений протокол №68 від 15.04.2025 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП у зв`язку з відсутністю у протоколі ПІБ особи, яка його склала, ІНФОРМАЦІЯ_3 заперечує таке твердження, адже у протоколі №68 від 15.04.2025 зазначено, що його складено «оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ». Твердження позивача про те, що постанова винесена з порушенням норм ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП у зв`язку з не зазначенням у ній по батькові посадової особи яка її винесла, а також те, що у постанові містяться відомості про те, що позивача було доставлено органами Національної поліції, що не відповідає дійсності, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на думку відповідача, спростовує наступним. Окремі недоліки оформлення оспорюваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується документально, оскільки при вирішенні спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити суть цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16 та від 14 серпня 2018 року у справі №826/15341/15. З огляду на викладене вище, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в інтересах позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, направив в суд свого повноважного представника, адвоката Голика Євгена Валерійовича.

Представник позивача, адвокат Голик Євген Валерійович, у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив про те, що по суті, на його погляд, доводи, наведені у позовній заяві, є слушними, а аргументи представника відповідача, викладені у відзиві, не спростовують дійсних обставин справи. Він стверджує, що текст щодо прізвища, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, напевно дописано в примірнику протоколу, з якого виготовлена електронна скан-копія протоколу, додана до відзиву представника відповідача, поданого через систему «Електронний суд», адже з врученої позивачеві копії протоколу, яка додана до позову, чітко убачається, що даних про ПІБ посадової особи, яка оформляла протокол, не було. Крім цього, він звертає увагу суду, що позивач вчасно повідомив відповідача про поважні причини неприбуття про що свідчить поштове відправлення від 10.03.2025 і не вина позивача, що пошта посадовим особам відповідача до сусіднього села направляло поштове відправлення аж 09 днів.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , у судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки представника суд не сповістив та заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не подав, але як суб`єкт владних повноважень був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання.

Суд, вислухавши у судовому засіданні представника позивача, вивчивши матеріали адміністративної справи та наявні матеріали щодо справи про адміністративне правопорушення, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин.

Предметом спору є правомірність постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 197 від 22 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_2 (позивача) до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 17000 гривень.

Позивач обґрунтовує свої вимоги численними порушеннями норм КУпАП під час складання протоколу та винесення оскаржуваної постанови, відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення через наявність поважних причин неявки за повісткою, а також неправомірністю самого виклику для «уточнення даних».

Відповідач, заперечуючи проти позову, наполягає на правомірності своїх дій, належному оповіщенні позивача, відсутності своєчасного повідомлення про поважні причини неявки та обов`язку позивача з`явитися за викликом незалежно від уточнення даних чи наявності відстрочки.

Розглядаючи спір по суті, суд зазначає про таке.

Щодо процедурних порушень під час складання протоколу та винесення постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол. Сторона позивача вказує, що у врученій йому копії протоколу про адміністративне правопорушення від 15.04.2025 №68 не було зазначено прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка його склала. Представник відповідача у відзиві стверджує, що у протоколі №68 від 15.04.2025 зазначено, що його складено «оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ». При цьому, як було з`ясовано судом у судовому засіданні та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, текст щодо ПІБ особи, яка склала протокол, був вірогідно дописаний до протоколу вже після вручення його копії позивачу, адже в копії протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 6) відомостей про ОСОБА_5 немає. Суд вважає, що таке «дописування» суттєвих відомостей до протоколу після його складання та вручення копії особі, яка притягається до відповідальності, є грубим порушенням процедури, встановленої ч. 1 ст. 256 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення є ключовим доказом у справі, і на момент його складання та ознайомлення з ним особи, він має містити всі передбачені законом реквізити. Внесення змін до оригіналу протоколу без відома та участі особи, щодо якої він складений, ставить під сумнів допустимість такого протоколу як доказу. Таким чином, протокол, на підставі якого розглядалася справа, на момент його пред`явлення позивачу не відповідав вимогам статті 256 КУпАП, а відтак не може вважатися доказом в розумінні ч. 1 ст. 251 КУпАП.

Далі, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити, серед іншого, найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову. Сторона позивача у позові зазначає, що в оскаржуваній постанові № 197 від 22.04.2025 не вказано по батькові посадової особи, яка її винесла (полковника ОСОБА_6 ). Представник відповідача, посилаючись на практику Верховного Суду (справи №826/11623/16 та №826/15341/15), стверджує, що окремі недоліки оформлення не можуть бути самостійною підставою для скасування рішення, якщо суть порушення доведена. Суд вважає таке посилання на судову практику нерелевантним у даному конкретному випадку. Зазначена практика стосується ситуацій, коли формальні недоліки є незначними та не впливають на суть правовідносин та можливість ідентифікації особи, а саме коли правопорушення є безспірно доведеним. У цьому ж випадку, як буде показано нижче, сама наявність складу адміністративного правопорушення доведеною не є. Крім того, системні процедурні порушення, починаючи з дефектів протоколу і продовжуючись у постанові, свідчать не про "окремі недоліки", а про загальне недотримання відповідачем встановленого законом порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також сторона позивача за позовом вказує на відповідну інформацію стосовно його доставлення 15.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 працівниками Національної поліції, стверджуючи, що позивач прибув самостійно після телефонного дзвінка через готовність довідки про відстрочку. Відповідач же наполягає на доставленні на підставі електронного звернення через поліцію. Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів саме доставлення позивача працівниками поліції (наприклад, рапорту працівників поліції, акту доставлення тощо). Твердження про "електронне звернення" саме по собі не підтверджує факту примусового доставлення. Це ставить під сумнів об`єктивність викладених у постанові обставин.

Щодо відсутності складу адміністративного правопорушення.

Позивача притягнуто до відповідальності за неявку за повісткою на 09:00 13 березня 2025 року "для уточнення даних".

Оцінка судом правомірності виклику "для уточнення даних".

Позивач стверджує, що 24.11.2024 уточнив свої персональні дані через застосунок "Резерв+", про що свідчить роздруківка витягу з відміткою «дані уточнено вчасно» з відміткою дати уточнення даних 24.11.2024 (а. с. 19). За змістом примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами. Отже, за відсутності протилежних належних і допустимих даних з боку сторони відповідача, суд бере до уваги доводи сторони позивача. Якщо дані дійсно були оновлені та доступні відповідачеві через електронні системи, необхідність особистого виклику саме "для уточнення даних" була вкрай сумнівною.

Відповідач не спростував твердження сторони позивача про оновлення даних та не надав доказів, що саме ті дані, для уточнення яких викликався позивач, неможливо було отримати шляхом електронної взаємодії або що вони не були оновлені позивачем. Твердження сторони відповідача, що обов`язок з`являтися за викликом, встановлений ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є загальним, однак кожен виклик має бути обґрунтованим та законним.

Наявність поважних причин неявки позивача.

Абзац 11 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає поважні причини неприбуття, серед яких є хвороба громадянина або інші обставини, що позбавили його можливості особисто прибути, підтверджені документально. Позивач надав докази (довідки), що з 04 по 13 березня 2025 року він перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом, що супроводжувався гострим больовим синдромом. Тобто, безпосередньо в день виклику, 13.03.2025, позивач хворів. Крім того, позивач вказав, що 13.03.2025 був змушений супроводжувати свою матір, ОСОБА_4 , 1953 року народження, до медичного закладу через погіршення її стану здоров`я, що підтверджується даними позову, а також довідками (а. с. 11, 12, 15). Мати позивача, згідно з висновком ЛКК, потребує постійного стороннього догляду (копії висновку та довідки на а.с. 16 17).

Відповідач заперечує поважність причин, посилаючись на те, що заява позивача від 10.03.2025 про хворобу та намір реалізувати право на відстрочку, надійшла до РТЦК лише 19.03.2025, тобто після дати виклику та з порушенням триденного строку, встановленого п. 24 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024. Однак, суд вважає, що формальне недотримання строку повідомлення про причини неявки, встановленого підзаконним актом, не може нівелювати об`єктивну наявність поважних причин, передбачених законом. Хвороба позивача та необхідність супроводу матері, яка потребує постійного догляду, в день виклику є обставинами, які об`єктивно перешкоджали його явці. Важливо, що 22.03.2025 позивач подав документи для оформлення відстрочки у зв`язку з доглядом за матір`ю, і така відстрочка, як стверджує сторона позивача, і це не спростовано належним чином стороною відповідача, йому була згодом надана (08.04.2025, копія довідки відповідача на а. с. 18), що опосередковано підтверджує обставини, на які посилається позивач. Твердження сторони відповідача в тому ключі, що наявність відстрочки чи уточнення даних не звільняє від обов`язку з`явитися, є вірним в іншому випадку, але не тоді, коли сам виклик є сумнівним (як "для уточнення даних" за наявності вже підтверджено оновлених відомостей) та/або коли існують об`єктивні поважні причини неявки в конкретний день.

Дотримання відповідачем норм провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Приписи ст. 245 КУпАП вимагають всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа, чи є обставини, що пом`якшують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає, що відповідач не дотримався приведених норм. Зокрема, в ході розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення не було належним чином перевірено інформацію про оновлення даних позивачем, не взято до уваги (через поквапливий характер розгляду справи) повідомлення позивача про хворобу та обставини його догляду за матір`ю, особливо з урахуванням подальшого надання йому відстрочки саме на цій підставі. Ймовірне внесення незастережених змін до протоколу після його вручення, неповне зазначення даних посадової особи в постанові, суперечливі дані щодо способу прибуття позивача до РТЦК свідчать про вкрай формальний підхід до розгляду справи.

Щодо більш детальних аргументів на спростування доводів сторони відповідача, в тому числі й викладених у відзиві.

Суд у судовому засіданні встановив, як зазначалося вище, що протокол про адміністративне правопорушення № 68 від 15.04.2025, який став підставою для винесення оскаржуваної постанови, містить істотні порушення вимог ст. 256 КУпАП. Зокрема, у протоколі, врученому позивачу, відсутні відомості про прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол, що є обов`язковим елементом протоколу згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП.

Твердження відповідача про те, що в протоколі зазначено ПІБ оператора ОСОБА_5 , спростовуються копією протоколу, доданою до позовної заяви, де такі відомості відсутні. Факт вірогідного дописування цих даних після складання протоколу, встановлений судом під час розгляду справи, свідчить про суттєве порушення процедури документування адміністративного правопорушення. Отже, недотримання вимог щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення у взаємозв`язку з іншими приведеними даними цієї справи про адміністративне правопорушення, є істотним прорахунком, який унеможливлює використання такого протоколу про адміністративне правопорушення як допустимого доказу.

Аналогічно, як вже вказувалося, постанова № 197 від 22.04.2025 року не містить повного найменування посадової особи (по батькові), що порушує вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП.

Разом з цим, суд не може погодитися з посиланням відповідача на судову практику щодо переваги змісту документа над формою ще з таких підстав. Постанови Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16 та від 14.08.2018 у справі № 826/15341/15 стосувалися здебільшого податкових спорів та оцінки податкових повідомлень-рішень, а не точних деталей обставин справ про адміністративні правопорушення.

У справах про притягнення до адміністративної відповідальності діє принцип суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП), який вимагає неухильного дотримання процесуальної форми. Відсутність обов`язкових реквізитів протоколу та постанови не є "окремими недоліками оформлення", а становить грубе порушення процедури, що тягне за собою визнання судом невідповідними цих процесуальних документів.

На противагу аргументам представника відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, суд встановив, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

По-перше, відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання персональних даних військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії. З матеріалів справи вбачається, що позивач 24.11.2024 уточнив свої дані через застосунок "Резерв+", про що свідчить відповідний витяг. За таких обставин виклик позивача "для уточнення даних" не мав правових підстав, а відтак неявка за таким викликом не може кваліфікуватися як правопорушення.

Твердження відповідача про те, що обов`язок з`явитися не залежить від факту уточнення даних, суперечить змісту примітки до ст. 210 КУпАП та меті виклику, зазначеній у повістці - "для уточнення даних" (копія повістки на а.с. 8).

По-друге, суд встановив наявність поважних причин неявки позивача 13.03.2025 року:

медичні документи підтверджують, що позивач з 04.03.2025 по, щонайменше, 13.03.2025 перебував на амбулаторному лікуванні з серйозним діагнозом, пов`язаним з больовим синдромом;

письмові дані медичних закладів в сукупності з даними позовної заяви підтверджують, що 13.03.2025 мати позивача, яка згідно з висновком ЛКК потребує постійного стороннього догляду, зверталася за медичною допомогою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, і позивач супроводжував її, що не спростовано відповідачем шляхом надання суду протилежних доказів;

позивач 10.03.2025 направив до відділу ТЦК заяву з повідомленням про хворобу та про обставини щодо вчасного оновлення даних.

Відповідач стверджує, як зауважувалося вище, що заява позивача від 10.03.2025 була отримана органом ТЦК лише 19.03.2025. Однак, відповідно до п. 24 Порядку № 560 громадянин зобов`язаний повідомити про причини неявки протягом трьох днів, що позивач і зробив, відправивши заяву 10.03.2025 (в межах триденного строку з 13.03.2025).

Тривалість поштового пересилання не може бути поставлена у вину позивачу. Він виконав свій обов`язок щодо повідомлення у встановлений строк, про що свідчить поштова квитанція з датою відправлення 10.03.2025 (а. с. 10).

Суд також враховує, що постанова містить такі, що не підтверджуються дослідженими судом доказами, відомості про доставлення позивача до органу ТЦК працівниками поліції 15.04.2025, тоді як позивач прибув самостійно для отримання довідки про відстрочку, про що свідчать наведені вище дані. Внесення непідтверджених відомостей до процесуального документа не вказує на довіру до законності всієї процедури притягнення до відповідальності позивача у розглядуваному судом випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно.

Зважаючи на приведене, суд переконаний, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права (недоліки як протоколу та постанови, так і викладені у протоколі обставин у частині доставлення позивача) та без повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи, зокрема, щодо правомірності самого виклику та наявності у позивача поважних причин неявки. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Аргументи відповідача, наведені у відзиві, не спростовують доводів сторони позивача та висновків суду. Посилання сторони відповідача на практику Верховного Суду щодо переваги змісту над формою є нерелевантним, оскільки в даній справі йдеться не лише про формальні недоліки, а й про сумніви у самій суті правопорушення та порушення процедури, що вплинули на законність рішення суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, оскаржувана постанова № 197 від 22 квітня 2025 року є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю.

Отже, суд вважає, що доводи сторони позивача, викладені у позові, є достатньо переконливими, адже вони стороною відповідача за відзивом на позовну заяву повною мірою не спростовані.

Відповідно до основоположної презумпції, закладеної у норму ст. 62 Конституції України, котру суд вважає слід застосовувати і при провадженні у справах про адміністративні правопорушення та перегляді законності постанов по справах про адміністративні правопорушення, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у справі є всі підстави для визнання оскаржуваної постанови відповідача протиправною та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю у діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення, враховуючи викладене й зважаючи також на приписи п. 3 ч. 1 ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 5, 77, 244-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову № 197 по справі про адміністративне правопорушення від 22 квітня 2025 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання згідно даних позову: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя: О. І. Гнип