Справа № 600/5441/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/5441/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною та скасувати постанову Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №11789/Ж5/24- 13-07-04/-ТД/ДПС від 12.11.2024 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 80000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки обставини, які стали підставою для накладення штрафу згідно такої постанови не відповідають дійсності. Вказувала, що на день проведення заходу державного контролю 18.09.2024, між нею та ОСОБА_2 був укладений трудовий договір на посаду продавця-консультанта, який, як зазначено у договорі, набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. Повідомлення про прийняття працівника на роботу позивачем надіслано до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області 18.09.2024. Зазначено, що ОСОБА_2 була допущена до роботи на підставі укладеного з нею трудового договору, наказу про прийняття її на роботу, після подання до відповідного органу ДПС повідомлення про прийняття особи на роботу. Тобто, станом на дату розгляду відповідачем питання щодо накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, виявлене під час перевірки порушення було усунуто.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.11.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, подав відзив на позовну заяву в якому заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що оскаржувана позивачем постанова прийнята за фактом використання позивачем праці неоформленого працівника, що є порушенням вимог ст. 21-24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Вказував що в ході здійснення посадовими особами ГУ ДПС в Чернівецькій області фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення вимог ч. 4 ст. 24 КЗпП України в частині допуску до роботи працівника без належного оформлення трудових відносин, зокрема 18.09.2024 в магазині за адресою: АДРЕСА_1 реалізацію тютюнових виробів та алкогольних напоїв під час перевірки реалізовувала продавець ОСОБА_2 , яка працює згідно трудового договору від 18.09.2024 року. Згідно вимог Постанови №413 позивач повинен був подати повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіального органу Державної податкової служби до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором. У повідомленні про прийняття працівника на роботу поданого позивачем до органу ДПС 18.09.2024 року у графі 11 зазначена дата початку роботи ОСОБА_2 -Л. 19.09.2024. Про неналежне оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить відсутність дати початку трудових відносин між роботодавцем та найманим працівником у Трудовому договорі від 18.09.2024; відсутність у наказі від 18.09.2024 №1-К "Про прийняття на роботу" ОСОБА_2 -Л. на посаду продавця-консультанта дати початку роботи, яка передбачена згідно типової форми, затвердженої наказом Держкомстату від 05.12.2008 №489; неможливість встановити своєчасність подання повідомлення Державної податкової служби (ДПС) про прийняття працівника на роботу до фактичного допуску його до роботи.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 06.04.2021 зареєстрована як фізична особа-підприємець. З 06.04.2021 взято на облік у Головному управління ДПС в Чернівецькій області. Основним видом економічної діяльності згідно КВЕД 47.11 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Як встановлено з матеріалів справи, з 18.09.2024 по 20.09.2024 посадовими особами Головного управління ДПС в Чернівецькій області проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_1 суб`єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено фактичної перевірки від 20.09.2024 №11789/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення позивачем:

- п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- абз. 4 ст. 24 КЗпП України.

Листом від 11.10.2024 Головним управлінням ДПС в Чернівецькій області повідомлено Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про використання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 найманої праці, тобто фактичний допуск до робити без належного оформлення трудових відносин, встановлених ч. 4 ст. 24 КЗпП України.

Листом від 15.10.2024 Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці повідомлено позивача про те, що стосовно неї розпочато адміністративне провадження щодо накладення штрафу передбаченого ч.2 ст.265 КЗпП України за актом Головного управління ДПС в Чернівецькій області №11789/ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 та повідомлено про можливість ознайомлення з матеріалами адміністративного провадження за адресою вул. Поповича, 2, каб. 35, м. Чернівці. Разом з цим, позивачу запропоновано реалізувати своє право бути заслуханим, надавши пояснення та/або заперечення у письмовій або електронній формі до прийняття рішення за результатами розгляду матеріалів справи про застосування фінансових санкцій.

Листом від 15.10.2024 Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці запрошено позивача на розгляд справи про застосування фінансових санкцій, що відбудеться 12.11.2024 о 14год 00 хв за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Франка, 4, 2 поверх, приймальня Міжрегіонального управління.

12.11.2024 відбувся розгляд справи, у зв`язку із чим складено протокол слухання, із змісту якого вбачається, що позивач не з`явився на розгляд справи.

12.11.2024 начальником Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці винесено постанову №11789/Ж5/24- 13-07-04/-ТД/ДПС про накладення на фізичну особу-підприємець ОСОБА_1 штрафу в розмірі 80000,00 грн за порушення вимог законодавства про працю, в частині фактичного допуску працівника до роботи без належного оформлення з ним трудових відносин.

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, позивач звернулась до суду з цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить такі висновки по суті пору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1-2 ст. 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ч. 1 ст. 259 КЗпП України постановою від 21.08.2019 №823 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначав процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю".

Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин, порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю чинним законодавством не визначений.

Водночас, відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 4 пункту 4 цього Положення передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" від 12.01.2022 №14 (далі - Постанова №14) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, зокрема, у Чернівецькій області, та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, зокрема Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Підпунктом 1 п. 3 Постанови №14 визначено, що територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структуру, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Підпунктом 3 п. 3 Постанови №14 установлено, що міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Управління Держпраці у Тернопільській області, Управління Держпраці у Чернівецькій області.

Отже, повноваження та функції Головного управління Держпраці у Чернівецькій області за постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №14 передані Південно-Західному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці, тому відповідач є уповноваженим суб`єктом здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання законодавства про працю.

В аспекті зазначеного, суд вважає за необхідне вказати, що згідно з ч. 2 ст. 259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Отже, право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з метою перевірки дотримання податкового законодавства закріплено за податковими органами згідно з ч. 2 ст. 259 КЗпП України.

За змістом норм п.80.10 ст.80, п.86.1 ст.86 ПК України, якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати такої перевірки у разі встановлення під час її проведення порушень оформлюються у формі акта, який складається та підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), є документом, що підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Таким чином, суд констатує, що повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень (зокрема, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)) належать податковому органу відповідно до закону.

Одночасно з цим, повноваження щодо притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення у спосіб накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 КЗпП України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Отже, суд зазначає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання останнього Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 1 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-ХІІ визначено, що працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Відповідно до п.2 ч.5 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Визначення трудового договору міститься у ч.1 ст.21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В залежності від характеру трудових функцій, обсягу роботи, її систематичності та постійності (сезонності) тощо, трудові договори можуть укладатись на невизначений строк (безстроковий договір), на визначений строк, встановлений за погодженням сторін (строковий договір) або ж на час виконання певної роботи. Таке правове регулювання трудових відносин щодо видів договорів наведено у статті 23 КЗпП України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи (абз.2 ст.24 КЗпП України).

При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки (абз.3 ст.24 КЗпП України).

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз.4 ст.24 КЗпП України).

Абзацом 1 Порядку №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента дія сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

З аналізу наведених норм КЗпП України вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Разом з цим, суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Наведені вище висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а, від 24.01.2023 у справі №580/3948/19, від 22.11.2023 у справі №240/18367/20, від 27.06.2024 у справі №380/761/20, від 17.09.2024 у справі №460/13803/21.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідальність за порушення законодавства про працю встановлена ст. 265 КЗпП України.

Так, відповідно до ч. 1 указаної статті посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої-третьої груп, застосовується попередження;

Абзацом 3 частини 2 вказаної статті встановлено, що вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідальність за вказаною статтею настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю і зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами третьою-сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до п.2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи, серед іншого, накладаються на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий-надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка (пункт 4 Порядку №509).

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку (абз.5 п.4 Порядку №509).

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою №11789/Ж5/24-13-07-04/-ТД/ДПС накладено на фізичну особу-підприємець ОСОБА_1 штраф в розмірі 80000,00 грн за порушення вимог законодавства про працю, в частині фактичного допуску працівника до роботи без належного оформлення з ним трудових відносин.

Перевіряючи наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за допуск працівника до роботи без укладення трудового договору згідно з оскаржуваною постановою, суд виходить з наступного.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в ході здійснення фактичної перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області господарської одиниці магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_1 суб`єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлено фактичний допуск працівника до роботи без належного оформлення з ним трудових відносин.

Надаючи оцінку наведеній постанові, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи на дату проведення заходу державного контролю, 18.09.2024 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (роботодавець) та ОСОБА_2 (працівник) укладено трудовий договір, згідно якого остання прийнята на посаду продавця-консультанта.

На підставі трудового договору від 18.08.2024 та заяви ОСОБА_2 , 18.09.2024 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 винесено наказ №1-К про прийняття ОСОБА_2 на посаду продавцяконсультанта з посадовим окладом в розмірі 8300,00 грн, але не нижче від законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

В той же день, як свідчать матеріали справи, позивачем подано до Головного управління ДПС у Чернівецькій області повідомлення про прийняття ОСОБА_2 на роботу, з 19.09.2024.

Із змісту письмових пояснень гр. ОСОБА_2 , відібраних 18.09.2024 посадовими особами Головного управління ДПС в Чернівецькій області, видно, що ОСОБА_2 працює у позивача продавцем згідно трудової угоди від 18.09.2024.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що гр. ОСОБА_2 станом на день проведення фактичної перевірки та до часу прийняття оскаржуваної постанови була належно оформленим працівником, чого не було враховано контролюючим органом при винесенні оскаржуваної постанови.

Щодо посилань відповідача на те, що у повідомленні про прийняття працівника на роботу поданого позивачем до органу ДПС 18.09.2024 у графі 11 зазначена дата початку роботи ОСОБА_2 -Л. - 19.09.2024, суд зазначає, що зазначення у повідомленні про прийняття працівника на роботу датою початку роботи гр. Зубжицькою ОСОБА_3 19.09.2024, не спростовує факту укладення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з нею 18.09.2024 трудового договору та факту подання 18.09.2024 повідомленні про прийняття працівника на роботу до органу ДПС, а навпаки, підтверджує оформлення трудових відносин.

Вказаних вище обставин, які мають суттєве значення для прийняття спірного рішення, відповідачем не враховано при прийнятті спірного рішення.

Таким чином, наведені в обґрунтування відзиву на позовну заяву твердження відповідача та додані до матеріалів справи матеріали не беруться судом до уваги, оскільки вони не підтверджують встановлених фактів порушення позивачем вимог вищенаведеного трудового законодавства, а саме: допуску позивачем до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця та без попереднього повідомлення про прийняття його на роботу.

Суд зауважує, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані вище обставини.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати доведеним факт допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №11789/Ж5/24-13-07-04/-ТД/ДПС від 12.11.2024, прийнята Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці не у відповідності до вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин.

Крім того, суд враховує, що відповідно до положень частини третьої статті 16 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 №2136-IX у період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови, зокрема не повідомлення її як суб`єкта господарювання про розгляд питання притягнення її до відповідальності, то такі суд відхиляє та не бере до уваги.

Суд зазначає, що листом від 15.10.2024 Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці повідомлено позивача про те, що стосовно неї розпочато адміністративне провадження щодо накладення штрафу передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України за актом Головного управління ДПС в Чернівецькій області №11789/ж5/24-13-07-04/ та повідомлено про можливість ознайомлення з матеріалами адміністративного провадження за адресою вул. Поповича, 2, каб. 35, м. Чернівці. Разом з цим, позивачу було запропоновано реалізувати своє право бути заслуханим, надавши пояснення та/або заперечення у письмовій або електронній формі до прийняття рішення за результатами розгляду матеріалів справи про застосування фінансових санкцій.

Листом від 15.10.2024 Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці запрошено позивача на розгляд справи про застосування фінансових санкцій, що відбудеться 12.11.2024 о 14год 00 хв за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Франка, 4, 2 поверх, приймальня Міжрегіонального управління.

Вказані листи надіслано на електрону адресу позивача, про що свідчить скріншот із електронної сторінки пошти.

Решта доводів та заперечень учасників справи не спростовують наведених вище висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №11789/Ж5/24- 13-07-04/-ТД/ДПС від 12.11.2024 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 80000,00 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. І.Франка, 4, м. Івано-Франківськ, 76018, ).

Суддя В.О. Григораш