Справа № 380/13762/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/13762/24 пров. № А/857/32948/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Гарант Транс» до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішень, карток відмови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Кравців О.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Гарант Транс» (далі ТОВ «Захід Гарант Транс») звернулось в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому просило: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2024/100168/1 від 28.03.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001058; визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2024/100169/2 від 28.03.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001059.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час здійснення господарської діяльності, у зв`язку з поставкою транспортних засобів з метою їх митного оформлення подало до Львівської митниці електронні митні декларації, відповідно до яких заявлено до митного оформлення імпортні товари з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митних декларацій. Вказує, що разом з митними деклараціями в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості товару надано документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її. Однак, відповідач протиправно здійснив коригування митної вартості ввезених товарів, що спричинило необхідність сплати різниці між сумами митних платежів та нанесено значних збитків.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100168/1 від 28.03.2024 та № UA209000/2024/100169/2 від 28.03.2024. Визнано протиправними та скасовано картки відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001058 та № UA209230/2024/001059.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності у поданих декларантом документах впливають на митну вартість товарів. Розбіжності, про які зазначено у рішеннях про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість товарів та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта. Крім того, позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, водночас відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100168/1 від 28.03.2024 та № UA209000/2024/100169/2 від 28.03.2024, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001058 та № UA209230/2024/001059 є такими, що прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, положень Митного кодексу України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, а тому є законними та обґрунтованими. Вказує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано, що підставою прийняття рішень про коригування митної вартості товару стало виявлення у поданих до митного контролю та оформлення документах розбіжностей, які безпосередньо впливали на можливість визнання заявленої за першим методом митної вартості, а також не усунення в подальшому вказаних розбіжностей декларантом. Вважає, що за наведених умов митниця зобов`язана самостійно здійснювати визначення митної вартості шляхом її коригування із застосуванням методів, визначених Митним кодексом України. Зауважує, що основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції між ТОВ «Захід Гарант Транс» (покупець) та компанією «EURL CL EXPORT», Франція (продавець) 04.02.2024 укладено зовнішньоекономічний Контракт №1 (далі контракт), предметом якого є зобов`язання продавця здійснити продаж транспортного засобу (товар), а покупець зобов`язується прийняти і здійснити оплату товару в порядку та на умовах, визначених у контракті.

Відповідно до істотних умов контракту умови поставки Товару FCA Nim, France (Інкотермс 2020). Асортимент, найменування, одиниця виміру та загальна кількість товару, який підлягає поставці, визначається в інвойсі, що є невід`ємною частиною цього контракту. Валюта контракту та розрахунків євро. Загальна сума контракту складається з вартості партії товару, поставленої покупцю за цим контрактом (відповідно до інвойсу) та складає 12 200,00 євро. У пункті 3.6 визначено перелік документів, що передаються продавцем товару покупцю разом із товаром. Умови оплати: покупець здійснює оплату за товар у порядку, визначеному в інвойсі на кожну партію товару.

На виконання вказаного договору контрагент виставив фактуру на оплату товару № FА2122 від 08.02.2024 на суму 12 200,00 євро за товар сідельний тягач для перевезення напівпричепів VOLVO, модель FH 500, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

Позивачем на підставі фактури здійснено оплату за товар, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті (MT103 вихiдний через SWIFT) № 1 від 12.02.2024, в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: «PRPMNT FOR Tractor Volvo FH500Ch, 2016 ACC CNTR N 1 DD 04.02.2024».

ТОВ «Захід Гарант Транс» самостійно здійснило транспортування зазначеного транспортного засобу.

З метою митного оформлення вказаного товару 22.03.2024 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію 24UA71U0, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) № FА2122 від 08.02.2024; сертифікат з перевезення (проходження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) № A3905512 від 19.02.2024; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 13.10.2017; платіжну інструкцію № 1 від 12.02.2024; калькуляцію транспортних витрат № 1 від 18.03.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 1 від 04.02.2024; додаткову угоду № 1 від 05.02.2024; фактури сервісу № 89252 від 28.02.2021; № 10/3150476 від 30.10.2023; № 107989 від 30.06.2023, № 19/2808277 від 06.10.2022, № 19/2806819 від 31.03.2022, № 69/1715426 від 06.10.2021, копію митної декларації країни відправлення № 24FRD867 від 19.02.2024; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.013.376604-24 від 20.03.2024; копію митної декларації за якою було відмовлено у випуску товарів № 24UA71U0 від 22.03.2024.

За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимоги, в яких просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України.

На виконання вимог митного органу, позивачем надано пояснення щодо транспортування та страхування товару та додатково підтверджуючі документи виписку з бухгалтерської звітності з контрагентом «EURL CL EXPORT» за період з 04.02.2024 по 27.03.2024; висновки щодо заявлених характеристик № UA.013.376604-24 від 20.03.2024.

За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100169/2 від 28.03.2024.

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100169/2 обґрунтоване тим, що заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки у поданих документах відсутні всі відомості, які місять інформацію про ціну, що фактично була сплачена. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування другорядного методу 2б (стаття 60 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація: «т. №1 мд № UA205140/2024/017522 від 13.03.24 де вартість такого товару становить 25 000 Євро/шт.».

Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209230/2024/001059. З метою випущення товару у вільний обіг 08.05.2023 позивач (декларант) подав митну декларацію від 09.05.2024 № 24UA70U2, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскарженого рішення про коригування митної вартості товару.

Між ТОВ «Захід Гарант Транс» (покупець) та компанією «Trailer-Handel», Республіка Німеччина (продавець) 08.03.2024 укладено зовнішньоекономічний Контракт №1 (далі контракт), предметом якого є зобов`язання продавця здійснити продаж транспортного засобу (товар), а покупець зобов`язується прийняти і здійснити оплату товару в порядку та на умовах, визначених у контракті.

Відповідно до істотних умов контракту умови поставки Товару FCA Ludwigsfelde Deutschland (Інкотермс 2020); транспортування товару здійснюється власним ходом транспортного засобу. Асортимент, найменування, одиниця виміру та загальна кількість товару, який підлягає поставці, визначається в інвойсі, що є невід`ємною частиною цього контракту. Валюта контракту та розрахунків євро. Загальна сума контракту складається з вартості партії товару, поставленої покупцю за цим контрактом (відповідно до інвойсу) та складає 12 000,00 євро. У пункті 3.6 визначено перелік документів, що передаються продавцем товару покупцю разом із товаром. Умови оплати: покупець здійснює оплату за товар у порядку, визначеному в інвойсі на кожну партію товару.

На виконання вказаного договору контрагент виставив фактуру на оплату товару № 03/03/2024 від 07.03.2024 на суму 12 200,00 євро за товар напівпричіп тентовий, вживаний SCHMITZ CARGOBULL, модель SCS, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .

Позивачем на підставі фактури здійснено оплату за товар, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті (MT103 вихiдний через SWIFT) № 2 від 13.03.2024, в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: «PRPMNT FOR Vehicle Schmitz SCS, 2018 ACC CNTR N 2 DD 08.03.2024».

ТОВ «Захід Гарант Транс» самостійно здійснило транспортування зазначеного транспортного засобу.

З метою митного оформлення вказаного товару 22.03.2024 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію 24UA70U1, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) № 03/03/2024 від 07.03.2024; декларацiю про походження товару (Declaration of origin) № 03/03/2024 від 07.03.2024; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 26.06.2018; платіжну інструкцію № 2 від 13.03.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 2 від 08.03.2024; копію митної декларації країни відправлення № 24DE84B2 від 13.03.2024; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.013.376587-24 від 20.03.2024; копію митної декларації за якою було відмовлено у випуску товарів № 24UA70U1 від 22.03.2024.

За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимоги, в яких просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України.

На виконання вимог митного органу, позивачем надано пояснення щодо транспортування та страхування товару та додатково підтверджуючі документи калькуляцію транспортних витрат № 2 від 18.03.2024; виписку з бухгалтерської звітності з контрагентом «Trailer-Handel» за період з 08.03.2024 по 27.03.2024; висновки щодо заявлених характеристик № UA.013.376587-24 від 20.03.2024.

За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100168/1 від 28.03.2024.

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100168/1 обґрунтоване тим, що заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки у поданих документах відсутні всі відомості, які місять інформацію про ціну, що фактично була сплачена. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування другорядного методу 2ґ (стаття 64 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація: «т. № 1 мд № UA209110/2024/001985 від 20.03.24 де вартість такого товару становить 15 500 Євро/шт.».

Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209230/2024/001058. З метою випущення товару у вільний обіг 08.05.2023 позивач (декларант) подав митну декларацію від 29.03.2024 № 24UA65U0, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскарженого рішення про коригування митної вартості товару.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Митний кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною 1 статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися, як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні.

Колегія суддів зауважує, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові у справі № 826/17509/16 від 09.02.2021.

У випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватись методи закріплені пунктом 2 частиною 1 статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 58 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Основний метод не застосовується у таких випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Кожен із вказаних випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України).

Відповідно до частини 5 статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказане узгоджується з положеннями частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як зазначено в позовній заяві та в картках відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, на підтвердження достовірності митної вартості, що зазначена в митних деклараціях позивачем надано:

- рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) № FА2122 від 08.02.2024; сертифікат з перевезення (проходження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) № A3905512 від 19.02.2024; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 13.10.2017; платіжну інструкцію № 1 від 12.02.2024; калькуляцію транспортних витрат № 1 від 18.03.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 1 від 04.02.2024; додаткову угоду № 1 від 05.02.2024; фактури сервісу № 89252 від 28.02.2021; № 10/3150476 від 30.10.2023; № 107989 від 30.06.2023, № 19/2808277 від 06.10.2022, № 19/2806819 від 31.03.2022, № 69/1715426 від 06.10.2021, копію митної декларації країни відправлення № 24FRD867 від 19.02.2024; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.013.376604-24 від 20.03.2024; копію митної декларації за якою було відмовлено у випуску товарів № 24UA71U0 від 22.03.2024;

- рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) № 03/03/2024 від 07.03.2024; декларацiю про походження товару (Declaration of origin) № 03/03/2024 від 07.03.2024; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 26.06.2018; платіжну інструкцію № 2 від 13.03.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 2 від 08.03.2024; копію митної декларації країни відправлення № 24DE84B2 від 13.03.2024; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.013.376587-24 від 20.03.2024; копію митної декларації за якою було відмовлено у випуску товарів № 24UA70U1 від 22.03.2024.

Крім цього, на виконання вимоги митного органу, позивачем додатково було надано пояснення з підтверджуючими документами, серед яких, калькуляцію транспортних витрат № 2 від 18.03.2024; виписку з бухгалтерської звітності з контрагентом «EURL CL EXPORT» за період з 08.03.2024 по 27.03.2024; висновки щодо заявлених характеристик № UA.013.376587-24 від 20.03.2024; калькуляцію транспортних витрат № 2 від 18.03.2024; виписку з бухгалтерської звітності з контрагентом «Trailer-Handel» за період з 08.03.2024 по 27.03.2024; висновки щодо заявлених характеристик № UA.013.376587-24 від 20.03.2024.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що декларантом до митного оформлення надано всі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що дають змогу визначити вартість товару за ціною договору.

Однак, за змістом оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки, як стверджує відповідач, заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Тому, відповідач надіслав декларанту вимогу про подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару.

У контексті зазначеного колегія суддів зауважує, що частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, витребування документів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України можливе у випадку наявності розбіжностей, ознак підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 809/946/17.

У пункті 2 частини 4 статті 54 МК України вказано, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність вказаних у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Відповідач витребував у позивача визначені у статті 53 Митного кодексу України документи та не надав доказів того, що подані позивачем документи для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації. Натомість, відповідач прийняв оскаржені рішення у зв`язку із неподанням декларантом всіх витребуваних у нього документів.

Водночас надані декларанту електронні повідомлення стосовно необхідності подання митному органу додаткових документів не містять відомостей щодо правових підстав для витребування таких документів, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями пункту 2 частини 4 статті 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

В апеляційній скарзі відповідачем вказано наступне: «Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). Разом з тим для підтвердження витрат понесених Покупцем при переміщенні товару до моменту перетину митного кордону, декларантом не надано жодного з вище перелічених документів, що унеможливлює перевірку правильності визначення митної вартості товару».

Колегія суддів зазначає, що відповідач у рішеннях про коригування митної вартості товару, які оскаржуються, покликався на наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599. Проте, вказаний наказ регулює правила заповнення декларації митної вартості та містить таке формулювання: «Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту».

Таким чином, наказ Міністерства фінансів України № 599 лише визначає можливі приклади документів на підтвердження вартості перевезення, але не встановлює вичерпного переліку таких документів, а його формулювання не містить обов`язкової вимоги.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач в обох випадках самостійно здійснював транспортування товарів (транспортних засобів). У поясненнях щодо кожної митної декларації позивач повідомляв про це митний орган.

Оскільки транспортні засоби доставлялися позивачем без залучення перевізників для підтвердження витрат на транспортування до митного органу подавалися калькуляції транспортних витрат № 1 від 18.03.2024 та № 2 від 18.03.2024.

У поданих калькуляціях транспортних витрат зазначено загальну вартість транспортних витрат та вартість таких витрат в розрізі частини маршруту до митного кордону та після митного кордону.

Таким чином, калькуляції транспортних витрат містять необхідну інформацію стосовно вартості перевезення вантажу, а тому висновок митного органу щодо не надання позивачем жодного із передбачених частиною 2 статті 53 МК України документів, що підтверджують понесені при транспортуванні товарів, є необґрунтованими та не відповідає обставинам справи.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що страхування товару не здійснювалося. Отже, за відсутності страхування товару і витрат на страхування немає, а тому такі документи не могли бути подані відповідачу.

Щодо покликань скаржника про те, що розмір транспортних витрат не пропорційно розподілений відносно всього кілометражу, колегія суддів зазначає, що калькуляція транспортних витрат № 1 від 18.03.2024 містить відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину.

Так, при декларуванні товару позивачем митному органу надавалася калькуляція транспортних витрат № 1 від 18.03.2024. У поданій калькуляції зазначено загальну вартість транспортних витрат та вартість таких витрат в розрізі частини маршруту до митного кордону та після.

Покликання скаржника на вимоги Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65, колегія суддів не бере до уваги, оскільки пунктом 2 цих Методичних рекомендацій визначено, що Рекомендації можуть застосовуватись для цілей планування, ведення обліку і калькулювання собівартості перевезень вантажів і пасажирів, робіт і послуг, пов`язаних з транспортним процесом, як на транспортних підприємствах, так і на інших підприємствах, що виконують зазначені роботи (послуги), незалежно від форм власності і підпорядкування, але з врахуванням технологічних і організаційних особливостей кожного підприємства. Конкретний перелік і склад статей калькулювання собівартості перевезень визначається підприємством.

Тобто, такі Методичні рекомендації не є обов`язковим до застосування нормативно-правовим актом, при цьому, вказаний документ визначає рекомендації щодо формування саме собівартості послуг.

Водночас частинами 3, 4 статті 3 Цивільного кодексу України, закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не встановлені обмеження щодо мінімальної або максимальної вартості міжнародних вантажних перевезень, а тому, незгода митного органу із ціновим розрахунком транспортних витрат не може бути підставою для подальшого коригування митної вартості товару.

Окрім цього, вказані доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може бути обставинами, з якими частина 6 статті 54 МК України пов`язується можливість відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем митному органу калькуляції транспортних витрат містять необхідні відомості про вартість транспортування оцінюваного товару згідно із положеннями частини 2 статті 53 МК України для визначення вартості товару.

Щодо покликань скаржника, що відповідно до пунктів 3.3 кожного із зовнішньоекономічних контрактів про надсилання замовленого товару на адресу продавця, які до митного оформлення не надано, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 1.2. зовнішньоекономічного контракту № 1 від 04.02.2024 та № 2 від 08.03.2024 асортимент, найменування, одиниця виміру та загальна кількість товару, який підлягає поставці, визначається в інвойсі, що є невід`ємною частиною цього контракту.

Позивачем з метою митного оформлення товару надавалися рахунки-фактури (iнвойс) (Commercial invoice) (Commercial invoice) № FА2122 від 08.02.2024 та № 03/03/2024 від 07.03.2024.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами договору не передбачено, що сторони погоджують асортимент, вартість та кількість товару, які підлягає постачанню в замовленні. Таке узгоджується між сторонами в інвойсах, які позивач надав митному органу. Таким чином, замовлення на поставку товару за умов цього контракту має лише додатковий інформативний характер, а тому не може формувати митну вартість товару.

Щодо доводів скаржника про недоліки заповнення митної декларації країни відправлення колегія суддів зазначає, що митна декларація країни відправлення за змістом частини 2 статті 53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 813/1350/14.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що пунктами 3 та 4 частини 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: рахунок-фактура (інвойс); або рахунок-проформа; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем для підтвердження здійснення оплати за товар надано відповідачу банківський платіжний документ, який підтверджує факт здійснення оплати по кожному контракту, зокрема, платіжні інструкції в іноземній валюті (MT103 вихiдний через SWIFT) № 1 від 12.02.2024, в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: «PRPMNT FOR Tractor Volvo FH500Ch, 2016 ACC CNTR N 1 DD 04.02.2024»; № 2 від 13.03.2024, в якій в деталях платежу (код 70) зазначено: «PRPMNT FOR Vehicle Schmitz SCS, 2018 ACC CNTR N2 DD 08.03.2024».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що заповнення митної декларації країни відправлення знаходиться поза межами компетенції декларанта, та відповідно наявність у ній розбіжностей чи відсутність певних відомостей не може бути безумовною підставою для коригування митної вартості товару та засвідчення розбіжностей між документами.

Щодо покликань скаржника про відсутність печатки покупця в зовнішньоекономічних контрактах колегія суддів зазначає, що зовнішньоекономічні контракти позивача містять підписи директора ТОВ «Захід Гарант Транс» Р.Сорокового.

Позивач з метою підтвердження здійснення оплати контрагентам по зовнішньоекономічних контрактах надавав також оборотно-сальдову відомість з контрагентом «Trailer-Handel» за період з 08.03.2024 по 27.03.2024 та з контрагентом «EURL CL EXPORT» за період з 04.02.2024 по 27.03.2024.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що митним органом в оскаржуваних рішеннях жодним чином не обґрунтовано, як саме відсутність печатки покупця в зовнішньоекономічних контрактах вплинула на заявлену митну вартість.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані декларантом документи містять необхідні відомості щодо ціни, яка фактично сплачена за товари.

Отже, на переконання колегії суддів, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за результатом проведеної консультації з декларантом, згідно з статтею 57 МК України, вказано про неможливість визначення митної вартості згідно з статтями 59-63 МК України, а митна вартість товару визначена за другорядними методами згідно статей 60 та 64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості слугувала: «т. № 1 мд № UA205140/2024/017522 від 13.03.24 де вартість такого товару становить 25 000 Євро/шт.» та «т. № 1 мд № UA209110/2024/001985 від 20.03.24 де вартість такого товару становить 15 500 Євро/шт.».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 520/10386/20, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

Однак, відповідачем у в оскаржуваних рішеннях не зазначено конкретної інформації та критеріїв, за якими він порівнював відповідний товар з тим, який був імпортований позивачем (період постачання, країну відправлення, умови поставки тощо).

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, водночас відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.

Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійсненні коригування митної вартості товарів, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100168/1 та № UA209000/2024/100169/2.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/001058 та № UA209230/2024/001059, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки, на час прийняття оскаржуваних карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відсутні підстави, передбачені частиною 6 статті 54 МК України, відповідні рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 310, ст.315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 380/13762/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін