Справа № 320/43232/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Київ № 320/43232/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про підсумки службового розслідування за фактом перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 » № 342 від 19.07.2023, яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення сувора догана та позбавлено премії за останній місяць скоєння даного правопорушення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити ОСОБА_1 премію в повному обсязі до посадового окладу за липень 2023 року.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та позбавлення премії за липень 2023 року було накладено безпідставно, оскільки 17.07.2023 вона перебувала за місцем проживання з дозволу начальника, не виконувала службових обов`язків, а службове розслідування проведено з порушенням вимог законодавства.

Позивачка також послалась на рішення Київського апеляційного суду від 02.10.2023, яким скасовано постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за відсутністю складу правопорушення.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 24.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 (далі позивачка) з 05.07.2023 проходить військову службу на посаді офіцера відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією наказу № 186 від 05.07.2023, долученою до матеріалів справи.

На підставі рапорту начальника другого відділу від 17.07.2023 та у зв`язку з перебуванням позивачки в цей день у стані алкогольного сп`яніння, наказом № 336 від 17.07.2023 було призначено службове розслідування.

За результатами службового розслідування, оформленого актом № 16 від 19.07.2023, рекомендовано накласти на позивачку дисциплінарне стягнення. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 342 від 19.07.2023 на позивачку накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та її позбавлено премії за липень 2023 року.

Із зазначеним наказом позивачка ознайомилася лише 15.09.2023, що підтверджується відповідним підписом. Копію наказу та інші матеріали службового розслідування їй не надано.

Позивачка зазначає, що 17.07.2023 вона перебувала за місцем проживання з дозволу безпосереднього начальника у зв`язку з сімейними обставинами, тому обов`язків військової служби не виконувала. Зазначене підтверджується поясненнями, долученими до матеріалів справи, а також рапортом начальника другого відділу.

Постановою Київського апеляційного суду від 02.10.2023 скасовано постанову Ірпінського міського суду про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із накладеним дисциплінарним стягненням та позбавленням премії, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до ст. 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Згідно з приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з приписами статті 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командир відділення, головний сержант (заступник командира) взводу мають право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"г" статті 48 цього Статуту, а згідно статті 54 - командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок (ст.13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою; знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички; знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно); додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

За правилами статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

VI. Оцінка суду

Оцінюючи обставини справи, надані докази та правові підстави, суд виходить з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із застосуванням до позивачки дисциплінарного стягнення та позбавленням її премії, що позивачка вважає протиправним.

Суд перевіряє правомірність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням принципів верховенства права, законності, пропорційності та з урахуванням процесуальних гарантій захисту прав позивачки.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд перевіряє дотримання відповідачем установленого порядку проведення службового розслідування, дотримання прав позивачки на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження, а також наявність належного обґрунтування дисциплінарного стягнення, застосованого до позивачки.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 186 від 05.07.2023 року ОСОБА_1 призначено на посаду офіцера відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Надалі, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 336 від 17.07.2023 року стосовно ОСОБА_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли безпідставній відсутності за місцем несення служби та перебуванню 17.07.2023 року у стані алкогольного сп`яніння, призначено службове розслідування. Підставою для початку службового розслідування став рапорт начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 вх. № 2741 від 17.07.2023 року.

Згідно з актом службового розслідування № 16 від 19.07.2023 року, в діях ОСОБА_1 вбачалися ознаки дисциплінарного правопорушення та було рекомендовано накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани та позбавлення премії.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 342 від 19.07.2023 року «Про підсумки службового розслідування за фактом перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 » за порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та статей 4, 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ, що, на думку відповідача, виразились у безпідставній відсутності за місцем проходження військової служби та перебуванні у стані алкогольного сп`яніння, на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та її позбавлено премії за останній місяць скоєння правопорушення 2023 року. Із наказом позивачка ознайомилася 15.09.2023 року, про що свідчить відповідний підпис.

Суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статей 9, 18 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Як вбачається з акту службового розслідування № 16 від 19.07.2023 року та матеріалів, долучених до нього, 17.07.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов рапорт від начальника другого відділу з інформацією про те, що офіцер відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 не прибула цього дня за місцем проходження військової служби. За інформацією з акту, 17.07.2023 року о 07:15 позивачка в телефонному режимі повідомила, що не може прибути до місця служби у зв`язку з поганим самопочуттям і перебуває за місцем мешкання.

Згідно з актом, за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 було здійснено виїзд за місцем мешкання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), де вона, за словами осіб, що здійснили виїзд, перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння. Надалі ОСОБА_1 було доставлено до військової комендатури, де проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу Алконт-М № 00259.

На підставі виявленого факту, представниками військової служби правопорядку стосовно позивачки складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за фактом її перебування в стані алкогольного сп`яніння вдома під час виконання військових обов`язків.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 року, службове розслідування проводиться для встановлення неправомірних дій військовослужбовця, причинного зв`язку між правопорушенням і виконанням службових обов`язків, ступеня вини, порушень нормативно-правових актів, причин та умов, що сприяли правопорушенню тощо.

Водночас пунктом 8 розділу ІІІ цього ж Порядку передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, несуть відповідальність за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, а також за дотримання законодавства.

Відповідно до пункту 1 розділу IV зазначеного Порядку, особи, що проводять розслідування, зобов`язані вживати всіх заходів для всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, зокрема, виявляти факти, які не лише підтверджують, але й спростовують інформацію щодо правопорушення, а також з`ясовувати обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність особи, надавати оцінку клопотанням та поясненням військовослужбовця.

Суд встановив, що вказаних вимог при проведенні службового розслідування стосовно ОСОБА_1 дотримано не було. Зокрема, не вжито всіх необхідних заходів щодо повного, об`єктивного та своєчасного розслідування; не встановлено, чи дійсно позивачка виконувала службові обов`язки 17.07.2023 року; не відібрано пояснень у начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , який, як стверджує позивачка, надав їй дозвіл на перебування за місцем проживання.

Таким чином, службове розслідування проведено, з порушенням норм Порядку № 608, без встановлення усіх фактичних обставин справи.

Також із матеріалів справи встановлено, що 17.07.2023 року вранці, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , офіцер відділення рекрутингу та комплектування ОСОБА_1 телефоном звернулась до свого безпосереднього керівника - начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 з проханням звільнити її на цей день від виконання обов`язків військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, а саме необхідністю зустрічі з рідною сестрою, яка прибула з-за кордону. Як вбачається зі змісту пояснень позивачки, її керівник усно надав такий дозвіл, що підтверджується логікою подальших подій та не спростовано жодним належним доказом з боку відповідача.

У зв`язку з цим позивачка перебувала 17.07.2023 року за місцем свого мешкання разом із сестрою, не виконуючи обов`язків військової служби.

Близько 14:30 цього ж дня за адресою її перебування прибули представники Військової служби правопорядку, які склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, за фактом її виявлення вдома у стані алкогольного сп`яніння під час нібито виконання службових обов`язків.

В матеріалах службового розслідування наявний рапорт начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що ОСОБА_1 17.07.2023 року не прибула на службу. Цей факт сам по собі позивачкою не заперечується, однак, як зазначено вище, вона перебувала вдома з дозволу керівника. Зазначений рапорт не містить інформації, яка б свідчила, що ОСОБА_1 у той день виконувала обов`язки військової служби або без поважних причин не з`явилась на службу.

Більше того, під час службового розслідування не зібрано жодного доказу, який би свідчив про виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування вдома 17.07.2023 року чи про наявність обов`язку її перебування того дня за місцем служби. Також відсутні документи, що визначають її конкретні завдання на цей день, зокрема розпорядок дня, чергування чи інша документація, яка б підтверджувала необхідність її присутності у підрозділі.

Службове розслідування зводилось до формального відібрання пояснень у ОСОБА_1 (від 18.07.2023 року) та у начальника відділення ОСОБА_4 . Разом із тим, особа, яка надала усний дозвіл на перебування за місцем мешкання - начальник другого відділу ОСОБА_3 , - до розслідування залучений не був, пояснень від нього не відібрано. Не були також допитані інші співробітники другого відділу, які могли підтвердити або спростувати позицію позивачки.

До матеріалів службового розслідування також не долучено жодного документа, що визначав би наявність у позивачки в цей день завдання, участі у заходах повсякденної діяльності чи необхідності перебування на службі.

Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець не має права вживати спиртні напої під час проходження військової служби. У свою чергу, частина четверта статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає вичерпний перелік ситуацій, коли особа вважається такою, що виконує обов`язки військової служби, зокрема: під час перебування на території військової частини або іншому місці роботи в робочий час, на шляху до служби, у службовому відрядженні, за завданням командира тощо.

У цій справі відповідач не довів, що 17.07.2023 року позивачка виконувала військові обов`язки або перебувала в умовах, що відповідають статусу несення служби відповідно до закону. Обставина перебування вдома за усним дозволом керівництва не спростована, а отже - застосування до позивачки норм Дисциплінарного статуту у частині, що стосується проходження служби в стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованим.

Наведене знайшло також підтвердження під час перегляду постанови Ірпінського міського суду Київської області від 24.07.2023 року, якою ОСОБА_1 було визнано винною за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. За результатами розгляду апеляційної скарги, Київський апеляційний суд постановою від 02.10.2023 року зазначену постанову скасував, а провадження у справі закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивачки складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, вказане підтверджує, що ОСОБА_1 діяла у межах дозволу керівника, не виконувала обов`язків військової служби, а отже - не могла бути притягнута до дисциплінарної відповідальності за перебування у стані алкогольного сп`яніння під час несення служби. Її дії не суперечили вимогам статей 11, 13, 16, 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та статей 4, 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Суд також бере до уваги, що згідно зі статтями 110, 111, 112 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожен військовослужбовець має право подавати заяви чи скарги, а також особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів Служби правопорядку, органів досудового слідства та інших державних органів у випадках прийняття незаконних рішень, дій чи бездіяльності стосовно нього, а також у разі порушення його прав, законних інтересів і свобод.

Крім того, відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям забезпечується право на оскарження неправомірних рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб.

Як передбачено пунктом 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право знати підстави його проведення, бути поінформованим про свої права і обов`язки під час розслідування, надавати пояснення (усно, письмово або технічними засобами), вимагати опитування осіб, долучати документи, порушувати клопотання, ознайомлюватися з актом розслідування після його розгляду, а також оскаржувати рішення за його результатами.

Відповідно до пункту 2 розділу VI цього ж Порядку, наказ про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній або старший командир військовослужбовця.

Суд встановив, що в порушення вказаних вимог позивачка не була ознайомлена з наказом про початок службового розслідування, не була поінформована про свої права та обов`язки під час його проведення, не мала можливості ознайомитися з актом службового розслідування та доданими до нього матеріалами. Зміст пояснень ОСОБА_1 , наданих 18.07.2023, свідчить, що вона вважала ці пояснення такими, що надаються не в рамках службового розслідування, а поза його межами.

Також встановлено, що з наказом № 342 від 19.07.2023 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії позивачку не було ознайомлено належним чином. Лише після того, як вона дізналася про невиплату премії, 15.09.2023 року вона звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 з відповідним запитом. У цей день їй надали можливість ознайомитись із зазначеним наказом, однак копію його не надали.

Крім того, судом встановлено, що позивачці не було надано можливості ознайомитися з наказом про призначення службового розслідування, актом службового розслідування та матеріалами, долученими до нього. З огляду на це вона була змушена звернутися до відповідача письмово, надіславши відповідне звернення рекомендованим листом 23.09.2023 року. Станом на 12.10.2023 відповіді не надано, копії запитаних документів позивачка так і не отримала.

Таким чином, дії відповідача свідчать про порушення передбачених законом гарантій на захист прав військовослужбовця під час проведення службового розслідування, зокрема - права на інформацію, участь у процедурі, ознайомлення з матеріалами та захист. Такі порушення є істотними і дають підстави вважати відповідне дисциплінарне провадження таким, що не відповідало вимогам об`єктивності, всебічності та законності.

Суд також бере до уваги положення пунктів 1-4 розділу V Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, відповідно до яких за результатами службового розслідування складається акт, що має містити вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині зазначаються підстави проведення розслідування; в описовій - персональні дані військовослужбовця, суть правопорушення, його зв`язок із виконанням обов`язків військової служби, наявність вини, причини і умови порушення, нормативна база, а також заперечення або заяви особи, стосовно якої проводиться розслідування. У резолютивній частині формулюються висновки, рекомендації щодо притягнення до відповідальності та заходи реагування.

Суд встановив, що акт службового розслідування № 16 від 19.07.2023 року містить посилання на неіснуючий пункт 31.6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.07.2018 № 260, яким нібито обґрунтовано пропозицію не виплачувати премію ОСОБА_1 .

Крім того, у пункті 3 наказу № 342 міститься посилання на неіснуючий пункт 16.5 того ж Порядку, що свідчить про неналежну юридичну перевірку нормативних підстав застосування як дисциплінарного стягнення, так і рішення про невиплату премії. Така норма у вказаному Порядку відсутня, що свідчить про формальність обґрунтування.

У розділі 4 акту також міститься посилання на пункт 5 розділу XVI того ж Порядку, згідно з яким військовослужбовцям не виплачується щомісячна премія за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини, незалежно від часу - службового чи позаслужбового. Проте жодного підтвердження того, що ОСОБА_1 перебувала на території військової частини або виконувала обов`язки в момент зафіксованого стану сп`яніння, суд не встановив.

У пункті 2 резолютивної частини акту службового розслідування рекомендовано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння. Проте з акту вбачається, що обвинувачення у безпідставній відсутності на службі не підтверджується, а дисциплінарна відповідальність обґрунтовується виключно фактом перебування у стані алкогольного сп`яніння під час нібито виконання обов`язків служби.

Отже, матеріали розслідування не містять підтвердження факту безпідставної відсутності на службі, ані виконання обов`язків військової служби у вказаний день .Доказів протилежного відповідачем не надано.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 командир (начальник) приймає рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності лише за умови, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.

Натомість, в порушення вимог цього пункту, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 19.07.2023 року видано наказ № 342 «Про підсумки службового розслідування», яким позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та статей 4, 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ не лише за перебування в стані алкогольного сп`яніння, а також за нібито безпідставну відсутність на службі, що суперечить висновкам самого акту службового розслідування.

Також встановлено, що службове розслідування було проведено з порушенням пункту 12 розділу III Порядку № 608 - без участі безпосереднього начальника військовослужбовця, що є обов`язковою умовою об`єктивного аналізу подій.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення був виданий без достатніх фактичних і правових підстав, з порушенням порядку проведення службового розслідування та без дотримання гарантій, передбачених законодавством. Відповідно, такий наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Суд враховує, що відповідно до статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир зобов`язаний виявляти чуйність і бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість із повагою до честі й гідності військовослужбовців, вникати в їхні побутові проблеми, забезпечувати соціальну та правову захищеність, а в разі необхідності - клопотати за них перед старшими начальниками.

Водночас, у порушення зазначеної статті Статуту, а також Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017, службове розслідування стосовно позивачки проведено формально, без врахування її особистості, обставин, що пом`якшують відповідальність, і без належної об`єктивності. Судом встановлено, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до дисциплінарної або адміністративної відповідальності, спірна подія не становила суспільної небезпеки та не спричинила жодної шкоди державним чи публічним інтересам.

Таким чином, службове розслідування щодо ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог об`єктивності, повноти та неупередженості. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачка 17.07.2023 року виконувала військові обов`язки. Навпаки, її перебування за місцем проживання було погоджене з безпосереднім керівником, а отже вона діяла в межах дозволеного.

Оскільки судом встановлено, що наказ № 342 від 19.07.2023 року є протиправним, а рішення про позбавлення позивачки премії ґрунтується на недопустимих та юридично неспроможних підставах, суд доходить висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію у повному обсязі до посадового окладу за липень 2023 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачка не порушувала вимог статей 11, 13, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, а також статей 4, 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 342 від 19.07.2023 року «Про підсумки службового розслідування за фактом перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 », яким накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та позбавлено премії, є протиправним і підлягає скасуванню як такий, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства.

З огляду на сукупність наведених обставин та правову оцінку доказів, суд вважає, що наказ про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності є юридично неспроможним та порушує права позивача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими.

VІI. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що матеріали адміністративної справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат. Таким чином, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про підсумки службового розслідування за фактом перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 » № 342 від 19.07.2023, яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення сувора догана та позбавлено премії за останній місяць скоєння даного правопорушення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) премію в повному обсязі до посадового окладу за липень 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.