Справа № 120/643/25
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 червня 2025 р. Справа № 120/643/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Концерну "Поділля" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Концерн "Поділля" (далі - позивач) звернулось в суд із позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що за результатами проведеної камеральної перевірки Концерну "Поділля" щодо порушення правил (термінів) подання податкової звітності з рентної плати та екологічного податку за 1 квартал 2024 року податковим органом складено акт від 14.08.2024 № 28905/02-32-04-01/33126939 та в подальшому винесено податкові повідомлення-рішення від 04.09.2024 № 1, № 1.

При цьому, стверджуючи про протиправність висновків акту перевірки та відповідно і оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 23.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

07.02.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо заявлених вимог спору та крім іншого вказав, що оскільки позивач у період з 2007 по 2010 роки був користувачем надрами відповідно до спеціального дозволу від 22.12.2006 № 4157 та після анулювання такого не надав до ГУ ДПС жодної інформації з приводу зняття з обліку, як платника рентної плати та екологічного податку, то Концерн "Поділля" мав обов`язок з подання податкових декларацій навіть за фактичної відсутності об`єкта оподаткування. В свою чергу спірні податкові повідомлення-рішення є цілком правомірними, оскільки, на переконання представника податкового органу, несвоєчасне подання відповідного виду податкової звітності має своїм наслідком застосування штрафних санкцій визначених Податковим кодексом України.

12.02.2025 представник позивача подала відповідь на відзив, в якій звернула увагу суду, що позивач ще в 2011 році повідомив та надав відповідачу інформацію про анулювання спеціального дозволу (лист від 27.04.2011 № 33/03, від 10.05.2011 № 35/03). Крім того, позивач наголошує, що оскільки Концерн "Поділля" не є платником рентної плати за користування надрами та екологічного податку у позивача відсутній обов`язок подавати до податкового органу податкові декларації з відповідних подів.

19.02.2025 від податкового органу надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача наголосив на правомірності прийнятих ГУ ДПС у Вінницькій області податкових повідомлень-рішень від 04.09.2024 № 1, № 1.

21.02.2025 представник позивача подала до суду заяву про зміну підстав позову, в якій, користуючись правом визначеним статтею 47 КАС України, змінила підстави позову в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 04.09.2024 № 1, вказавши, що оскільки Концерн "Поділля" не здійснює спеціальне використання води та не є платником рентної плати за спеціальне використання води, декларація з рентної плати за 1 квартал 2024 року подана платником помилково.

Ухвалою від 27.02.2025 суд прийняв до розгляду заяву сторони позивача про зміну підстав позову у справі № 120/643/25 та встановив учасникам справи для подання заяв по суті справи.

05.03.2025 від ГУ ДПС у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо заявлених Концерном вимог, мотивуючи свою позицію тим, що оскільки позивачем було подано Декларацію з рентної плати за спеціальне використання води та Декларацію з екологічного податку за перший квартал 2024 року із запізненням на 9 днів, що порушує вимоги п. 250.12 статті 250, п. 257.3 статті 257, пп. 49.18.2 п. 49.18 статті 49 ПК України, відповідачем цілком правомірно застосовано штрафні санкції та винесено відносно позивача відповідні податкові повідомлення-рішення. Більше того, відповідач, у відзиві звертає увагу, що характер господарської діяльності позивача суперечить доводам позову відносно того, що Концерн використовує воду виключно для задоволення власних питних і санітарно-гігієнічних потреб. Також, як наголошує представник податкового органу, результати аналізу показників самостійно поданої Конценом "Поділля" податкової звітності з екологічного податку, наявності орендованого офісного приміщення, власних комірних приміщень вказують (підтверджують) здійснення Концерном викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря та спростовують позицію позивача щодо помилкового подання податкової звітності.

10.03.2025 через систему "Електронний суд" представник позивача подала відповідь на відзив, в якій вказала, що Конценом "Поділля" не здійснюється спеціальне використання води та не проводиться діяльність під час якої мають місце викиди забруднюючих речових у атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення. Враховуючи наведене, а також факт помилкового подання податкових декларації з рентної плати за спеціальне використання води та податкової звітності з екологічного податку, представник просить задовольнити заявлений позов у повному обсязі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ГУ ДПС у Вінницькій області проведено камеральну перевірку щодо несвоєчасного подання податкової звітності з рентної плати та екологічного податку Концерном "Поділля" за І квартал 2024 року, про що складено акт від 14.08.2024 № 28905/02-32-04-01/33126939.

Вказаною перевіркою встановлено несвоєчасне подання позивачем податкової звітності, а саме: декларації з рентної плати від 19.07.2024 № за перший квартал 2023 року (граничний термін подання - 10.05.2024, фактично подано - 19.07.2024), декларації з екологічного податку від 19.07.2024 № за перший квартал 2023 року (граничний термін подання - 10.05.2024, фактично подано - 19.07.2024).

За висновками акта від 14.08.2024 № 28905/02-32-04-01/33126939 позивач допустив порушення пункту 250.12 статті 250 розділу ІІІV та пункту 257.3 статті 257 розділу ІХ, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ ПК України, що призвело до порушення термінів подання податкової звітності з рентної плати за І квартал 2024 року.

За наслідками встановлених в акті порушень норм чинного законодавства, податковим органом 04.09.2024 винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 1, яким за порушення Концерном "Поділля" пункту 257.3 статті 257, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49ПК України застосовано штрафні санкції на суму 340 грн;

- № 1, яким за порушення Концерном "Поділля" пункту 250.12 статті 250, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49ПК України застосовано штрафні санкції на суму 340 грн.

Не погоджуючись із виявленими порушеннями та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вказуючи, що оскільки податкова звітність була подана ним помилково за відсутності визначеного податковим законодавством обов`язку з її подання, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - Кодекс, ПК України).

Згідно приписів пункту 109.1 статті 109 Кодексу податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності із пунктом 109.2 статті 109 Податкового кодексу порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

За нормами статті 112 Кодексу особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення.

В контексті встановлених обставин спору суд зауважує, що предметом спору за цим позовом є податкові повідомлення-рішення, що прийняті контролюючим органом через несвоєчасне подання Концерном "Поділля" декларації з рентної плати від 19.07.2024 № та декларації з екологічного податку від 19.07.2024 № 3.

Водночас, в межах цього позову позивач заперечує наявність у нього обов`язку подавати податкову звітність з рентної плати за спеціальне використання води та екологічного податку та вказує, що така звітність була подана ним помилково, і відповідно не можуть бути застосовані штрафні санкції за невиконання "неіснуючого" обов`язку.

Надаючи оцінку предмету та підставам заявленого позову, суд враховує наступне.

За нормами статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Водночас положеннями статті 37 ПК України визначено підстави виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку.

Так, підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: 37.3.1. ліквідація юридичної особи; 37.3.2. смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; 37.3.3. втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; 37.3.4. скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Зважаючи на наведені приписи норм податкового законодавства, суд зауважує, що платник може нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку лише у разі виникнення такого у платника за відповідним податком чи збором.

Норми розділу VIII ПК України визначають особливості справляння екологічного податку.

За положеннями пункту 240.1 статті 240 ПК України платниками податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, крім іншого, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Об`єктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (пп. 242.1.1. п. 242.1 статті 242 ПК України).

Згідно з положеннями пп. 250.2.1 п. 250.2 статті 250 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу. Платники податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації: за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах - за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об`єктів;

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації до 1 грудня року, що передує звітному, подають до контролюючих органів переліки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, яким в установленому порядку видано дозволи на викиди, спеціальне водокористування та розміщення відходів, а також направляють інформацію про внесення змін до переліку до 30 числа місяця, що настає за кварталом, у якому такі зміни відбулися (п. 250.3 статті 250 ПК України).

Таким чином відповідно до наведених норм викиди, спеціальне водокористування та розміщення відходів здійснюються суб`єктами господарювання на підставі відповідного дозволу.

В свою чергу згідно з п. 250.9 статті 250 ПК України якщо платник податку з початку звітного року не планує здійснення викидів, скидів забруднюючих речовин, розміщення відходів, утворення радіоактивних відходів протягом звітного року, то такий платник податку повинен повідомити про це відповідний контролюючий орган за місцем розташування джерел забруднення та скласти заяву про відсутність у нього у звітному році об`єкта обчислення екологічного податку. В іншому разі платник податку зобов`язаний подавати податкові декларації відповідно до цієї статті Кодексу.

Контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів (п. 250.12 статті 250 ПК України).

В свою чергу, норми Розділу IX ПК України визначають види, підстави та особливості справляння рентної плати.

Так, за нормами пп. 251.1.4 п. 251.4 статті 251 ПК України рентна плата складається з рентної плати за спеціальне використання води.

В силу норм статті 255 ПК України платниками рентної плати за спеціальне використання води є:

первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів;

суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Водночас згідно положень п. 255.2 статті 255 ПК України не є платниками рентної плати за спеціальне використання води водокористувачі, які використовують воду виключно для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку.

Для цілей цієї статті під терміном "санітарно-гігієнічні потреби" слід розуміти використання води в туалетних, душових, ванних кімнатах і умивальниках та використання для утримання приміщень у належному санітарно-гігієнічному стані.

При цьому відповідно до пп. 255.11.2 п. 255.11 статті 255 ПК України рентна плата обчислюється виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої) водних об`єктів, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, лімітів використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.

Згідно з п. 257.1 статті 257 ПК України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним спектром (радіочастотним ресурсом) України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Відповідно до пп. 257.3.4 п. 257.3 статті 257 ПК України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки з рентної плати за спеціальне використання води - за місцем податкової реєстрації.

Водночас в контексті встановлених обставин спору суд зауважує, що позиція суб`єкта владних повноважень відносно того, що позивач мав визначений законом обов`язок з подання податкової звітності з екологічного податку та рентної плати за спеціальне використання води не знайшла свого підтвердження під час розгляду цієї справи, адже як вказувалось судом вище викиди, спеціальне водокористування та розміщення відходів здійснюються суб`єктами господарювання на підставі відповідного дозволу, відповідно саме з дати отримання такого дозволу у суб`єкта господарювання (платника податку) виникає обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені зокрема ПК України.

В підтвердження аргументів наведених у відзиві представником ГУ ДПС у Вінницькій області не надало доказів наявності у позивача відповідних дозволів, які були б чинними у спірному періоді та відповідно наявності у платника визначеного законом та підтвердженого наявністю спеціального дозволу (дозволів) обов`язку з подання податкової звітності з рентної плати та екологічного податку.

Разом з тим, надаючи оцінку доводам податкового органу щодо можливості притягнення платника до відповідальності за порушення неіснуючого у нього зобов`язання, суд вказує про наступне.

Так, згідно положеннями статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Питання відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи визначає стаття 111 ПК України.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 статті 111 ПК України).

В свою чергу згідно з п. 111.3 статті 111 ПК України притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, що передбачає встановлення контролюючими органами вини особи, не передбачає презумпції наявності вини фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи у випадках притягнення фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи до юридичної відповідальності інших видів та не звільняє від обов`язку її доведення в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень статті 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

В контексті встановлених обставин справи та виходячи із порушення податкового законодавства, яке інкримінується платнику відносно несвоєчасного подання податкової звітності, суд зважає також на норми статті 49 ПК, згідно з якими податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (п. 49.2 статті 49 ПК України).

Підсумовуючи вищевикладене, суд зауважує, обов`язок з подання податкової декларації виникає у платника виключно за наявності визначеного у встановленому законом порядку об`єкта оподаткування.

При цьому як було встановлено під час розгляду цієї справи та не спростовано відповідачем Концерн "Поділля" не є платником екологічного податку та рентної плати за спеціальне водокористування в розумінні норм податкового законодавства України, що в свою чергу виключає обов`язок на подання відповідних податкових декларацій, та більше того в розглядуваному випадку за умови встановлення помилкового подання (за відсутності відповідного обов`язку) податкової звітності, виключає можливість застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання такої.

Суд вкотре наголошує, що притягнення платника податків до відповідальності може мати місце виключно за порушення визначеного законом обов`язку, а у випадку відсутності у Концерну "Поділля" обов`язку з подання податкових декларацій з екологічного податку та рентної плати за спеціальне водокористування, відсутня можливість притягнення до відповідальності такого суб`єкта, тоді як зворотному випадку вказане свідчитиме про порушення принципу правової визначеності.

Тоді як у цьому випадку ані порушення платником визначеного законом обов`язку, ані доведення вини платника податковим органом не було доведено та не підтверджено під час розгляду спору по суті.

З урахуванням наведеного, зважаючи на встановлені обставини в сукупності з наведеними нормами ПК України, суд дійшов висновку про помилковість висновків податкового органу в частині порушення позивачем строків подання податкової звітності з екологічного податку та рентної плати за спеціальне водокористування, та відповідно про протиправність застосування до Концерну штрафних санкцій за виявлені порушення у загальному розмірі 680 грн.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при ухваленні рішень діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дія), що призвело до безпідставного прийняття оскаржуваних у цій справі рішень від 04.09.2024 № 1, № 1.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги належить задовольнити.

Що стосується стягнення судових втрат зі сплати судового збору, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 6056 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією від 16.012025 №326.

Водночас згідно з положеннями пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання суб`єктом владних повноважень, юридичною особою адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 установлено на рівні 3028 грн.

Позивачем фактично заявлено вимоги майнового характеру, а ціна позову становить 680 грн.

Відтак ставка судового збору за подання позивачем адміністративного позову з такими позовними вимогами, з урахуванням коефіцієнта 0,8 визначеного Законом для пониження ставки судового збору у разі подання позовної заяви у електронній формі, становить 2422,40 грн.

Отже, понесені Концерном "Поділля" судові витрати на сплату судового збору, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, в сумі 2422,40 грн слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо переплаченої суми судового збору, то суд враховує, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 3633,60 грн вважається надміру сплаченою, а її повернення здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, а не в порядку розподілу судових витрат.

У такому випадку надміру сплачений судовий збір може бути повернутий з Державного бюджету за заявою позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 04.09.2024 № 1, від 04.09.2024 № 1.

Стягнути на користь Концерну "Поділля", сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Концерн "Поділля" (вул. Зодчих, 24, м. Вінниця, 21037, );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 12.06.2025.

Суддя Томчук Андрій Валерійович