Справа № 638/10932/25
Суддя: Смирнов В. А.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/386/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судового засідання Євженко О.Ю.

представника позивача Задесенець А.А.

відповідача громадянина рф ОСОБА_1

перекладача Сердега Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Республіки рф ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

встановив:

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив затримати громадянина рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що громадянин рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово порушував міграційне, законодавство України, а саме вимоги Закону України «Про правовий статус, іноземців та осіб без громадянства» в частині знаходження на території України без документів, які надають право для законного перебування.11.06.2025 працівниками Холодногірського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області було виявлено громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який неодноразово допустив порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк. В ході опитування Відповідача Позивачем було встановлено, що останній в 2016 році прибув в Україну і більше з її території не виїжджав. В період з 2016 по теперішній час був притягнутий до адміністративної відповідальності працівниками Холодногірського відділу ГУДМС у Харківській області. 23.05.2024 Холодногірським відділом ГУДМС у Харківській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Зазначене рішення відповідач не виконав та залишився перебувати на території України. Дозволу на імміграцію в Україну не оформлював. За отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Інших заходів для легалізації факту перебування в країні не вживав і таким чином, на теперішній час, в порушення вимог законодавства України, перебуває на її території нелегально та злісно ухиляється від виїзду. Слід зауважити, що в разі невиконання іноземцями та особами без громадянства рішення про примусове повернення їх може бути примусово видворено. 27.09.2024 року громадянин рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знову був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП за порушення міграційного законодавства Холодногірським відділом ГУДМС у Харківській області. Вищевикладене свідчить про те, що Відповідач порушив вимоги ст. 4 Закону. За порушення правил перебування іноземців на території України Холодногірським відділом ГУДМС у Харківській області у відношенні Відповідача 11.06.2025 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 203 КУПАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень. Того ж дня Холодногірським відділом ГУДМС у Харківській області було винесено рішення про примусове видворення Відповідача з території України. Від послуг перекладача Відповідач відмовився, тому зміст рішення було йому роз?яснено зрозумілою мовою. Також йому було повідомлено про наслідки невиконання вищезазначеного рішення та порядок і строки його оскарження. Бездіяльність Відповідача щодо виконання прийнятих стосовно нього рішень свідчить про те, що він ухиляється від цього, що унеможливлює здійснення процедури його примусового видворення з території України до країни походження або третьої країни. При цьому Відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні він не перебуває й, таким чином у нього, відсутні підстави, за наявності яких примусове видворення до особи не застосовується (ч. 8 ст. 26 та ч. 8 ст. 30 Закону «Про правовий статус іноземців, та осіб без громадянства»). У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Щодо вимог позивача про його затримання з метою забезпечення видворення пояснив, що він дійсно проживав на території України нелегально з 2016 року. На теперішній час не має документу, що дає підстави законно перебувати на території України. Зазначив, що не виконав прийняті стосовно нього рішення за браком коштів для придбання квитка та повернення до країни походження.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що громадянин рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народження неодноразово порушував міграційне, законодавство України, а саме вимоги Закону України «Про правовий статус, іноземців та осіб без громадянства» в частині знаходження на території України без документів, які надають право для законного перебування.

11.06.2025 працівниками Холодногірського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області було виявлено громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який неодноразово допустив порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк.

В ході опитування Відповідача Позивачем було встановлено, що останній в 2016 році прибув в Україну і більше з її території не виїжджав.

В період з 2016 по теперішній час був притягнутий до адміністративної відповідальності працівниками Холодногірського відділу ГУДМС у Харківській області.

23.05.2024 Холодногірським відділом ГУДМС у Харківській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Зазначене рішення відповідач не виконав та залишився перебувати на території України. Дозволу на імміграцію в Україну не оформлював. За отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Інших заходів для легалізації факту перебування в країні не вживав і таким чином, на теперішній час, в порушення вимог законодавства України, перебуває на її території нелегально та злісно ухиляється від виїзду.

В разі невиконання іноземцями та особами без громадянства рішення про примусове повернення їх може бути примусово видворено.

27.09.2024 року громадянин рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знову був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП за порушення міграційного законодавства Холодногірським відділом ГУДМС у Харківській області.

Вищевикладене свідчить про те, що Відповідач порушив вимоги ст. 4 Закону. За порушення правил перебування іноземців на території України Холодногірським відділом ГУДМС у Харківській області у відношенні Відповідача 11.06.2025 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 203 КУПАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Того ж дня Холодногірським відділом ГУДМС у Харківській області було винесено рішення про примусове видворення Відповідача з території України. Від послуг перекладача Відповідач відмовився, тому зміст рішення було йому роз?яснено зрозумілою мовою. Також йому було повідомлено про наслідки невиконання вищезазначеного рішення та порядок і строки його оскарження.

Бездіяльність Відповідача щодо виконання прийнятих стосовно нього рішень свідчить про те, що він ухиляється від цього, що унеможливлює здійснення процедури його примусового видворення з території України до країни походження або третьої країни.

При цьому Відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні він не перебуває й, таким чином у нього, відсутні підстави, за наявності яких примусове видворення до особи не, застосовується (ч. 8 ст. 26 та ч. 8 ст. 30 Закону «Про правовий статус іноземців, та осіб без громадянства»).

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно з пунктом 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою встановлено заборону щодо примусового повернення, видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства.

На теперішній час відповідач перебуває на території України незаконно, постійного місця проживання, законного джерела існування в Україні не має, дозвіл на імміграцію в Україну не оформляв, будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вчиняв.

Позивач в своєму позові посилається на частину 1 статті 289 КАС України як на підставу звернення до суду з вимогами про затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що відповідач є нелегальним мігрантом, документи які б підтверджували його законне перебування на території України відсутні; відповідач не має законного джерела існування на території України, що є прямим порушенням частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, громадянин рф ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення, не вчинив жодних дій щодо виконання рішення про його примусове видворення. Вказане свідчить про навмисне ухиляння громадянином рф ОСОБА_1 від виконання прийнятих стосовно нього рішень.

Надаючи оцінку зібраним доказам, отриманим від сторін поясненням, приймаючи рішення у даній справі, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 3 статті 3 розділу I Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положенням частини 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилитиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

З огляду на матеріали справи, а також на наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ним правил перебування в Україні, враховуючи ухилення від виїзду з України, а також те, що ним не виконано рішення щодо його примусового повернення та видворення, ухиляється від виїзду з України, існує ризик його втечі, суд вважає доведеними підстави для його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту перебування іноземців або осіб без громадянства, строком на 6 (шість) місяців.

Відповідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про затримання громадянина рф ОСОБА_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 243, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина рф ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців, - задовольнити.

Затримати громадянина рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Смирнов