Справа № 160/34664/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/34664/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі №160/34664/24 за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування - Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Органу опіки та піклування - Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, в якому просить:

- визнати рішення Комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 12.11.2024 та 10.12.2024, щодо рекомендацій ОСОБА_1 звернутися з заявою щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина та визначення способів участі обох батьків у його вихованні до іншого управління - служби у справах дітей за місцем фактичного проживання матері з дитиною - протиправними та такими, що суперечать інтересам дитини та батька;

- зобов`язати Адміністрацію Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради повторно та відповідно до діючого законодавства розглянути на комісії з питань захисту прав дитини раніше подану заяву ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина та визначення способів участі обох батьків у його вихованні.

В обґрунтування позову позивач зазначив про незгоду з рішеннями комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 12.11.2024 та 10.12.2024, оскільки при їх прийнятті було проігноровано факти і доводи щодо фактичного місця проживання дитини, а він не отримав належного захисту для виховання дитини.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неповно з`ясовано обставини справи, не оцінено доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи. Вважає що відповідач фактично самостійно змінив адресу місця проживання дитини та на підставі цього прийняв рішення про відмову у розгляді заяв. Отже відповідач не розглянув належним чином подані заяви про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

Відповідач не скористався правом подання відзиву.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.10.2024 адміністрацією Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради за номером Г-60 була зареєстрована заява ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина, яка також передбачала: здійснення обстеження умов проживання дитини, визначення способів участі обох батьків у вихованні дитини відповідно до графіка, а також зобов`язання ОСОБА_2 (матері дитини - колишньої дружини) повідомляти мене про точну адресу місцезнаходження нашої дитини у разі зміни місця проживання.

Під час вивчення матеріалі, долучених до заяви, 24.10.2024р. спеціалістами управління - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради було здійснено виходи на адресу проживання матері, вказану позивачем у заяві, але двері ніхто не відчиняв, були залишені запрошення з`явитися до управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району та складено акт виходу в сім`ю від 24.10.2024 №04/3322.

07.011.2024 року було повторно здійснено комісійний вихід начальником управління - служби у справах дітей, заступником начальника та головним спеціалістом за адресою: м.Дніпро, вул.Резервна, буд. 40, хвіртку ніхто не відчинив, було залишено запрошення до управління-служби у спроавах дітей та складено акт виходу в сім`ю від 07.11.2024 №03/3590.

07.11.2024 року ОСОБА_2 прийшла до управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району та повідомила усно та письмово, що вона разом з дитиною проживає в Індустріальному районі міста Дніпра, за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально підпорядковується управлінню-службі у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 51, 49127.

11.11.2024 року відповідач отримав відповідь на запит Дніпропетровського міського центру соціальних служб про те, що фахівцем Центру соціальних служб 30.10.2024, 06.11.2024 було здійснено виходи за вказаною адресою; родина вдома була відсутня, були залишені запрошення ОСОБА_2 з`явитись до Центру соціальних служб.

12.11.2024 року питання, посталенні в заяві позивача від 09.10.2024 року, були винесені на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району та членами комісії прийнято рішення: рекомендувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернутися з відповідною заявою до управління-служби у справах дітей за місцем фактичного проживання матері з дитиною, оскільки для встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_1 необхідно надати заяву з копіями документів, відповідно до вказаного вище переліку, до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради.

За наслідком прийнятого комісією рішення відповідач надав позивачу відповідь від 18.11.2024 р.

26.11.2024 року до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району надійшла повторна заява від ОСОБА_1 про повторний розгляд заяви та визначення способів участі у вихованні малолітньої дитини батьком.

Мати дитини ОСОБА_2 з`явилася на засідання комісії та повідомила особисто, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також повідомила, що ОСОБА_1 знає адресу її проживання та приїздить майже кожного дня відповідно до протоколу № 38 засідання комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району.

10.12.2024 комісією з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району на підставі заяви позивача про перегляд рішення від 12.11.2024 попереднє рішення залишено без змін, а саме: рекомендовано звернутися до комісії з питань захисту прав дитини відповідного району за місцем фактичного проживання дитини.

Враховуючи вищезазначене, адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надала відповідь від 24.12.2024, що порушене ОСОБА_1 питання розглядається на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідного району за місцем фактичного проживання дитини. Відповідно до чинного законодавства, з питанням щодо встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьку необхідно звернутися до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради.

Позивач не погоджуючись з рішенням рішення комісії та вважаю їх протиправними, необґрунтованими, упередженими, безпідставними та такими, що істотно порушують його та сина законні інтереси та права, звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що відповідач розглянув заяви з урахуванням приписів п.73 постанови КМ України №866 від 26.06.2008.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 КАС України, установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частинами 1 та 2 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень (органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства), предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин

У частині 1 статті 19 ЦПК України, встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Правова позиція щодо застосування норм права у схожих правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №826/15089/17, від 04.12.2019 у справі №820/212/18, від 19.02.2020 у справі №640/109/19.

Отже, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Відтак, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Предметом у цій справі є визнання неправомірними дії та рішення комісії Органу опіки та піклування - Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської при розгляді заяв (питання) про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

Правовий статус органів опіки та піклування, їх завдання та функції визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), главою 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України), Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року за №866 (далі - Порядок № 866).

За приписами п. 3 Порядку №866 органами опіки та піклування є (…) виконавчі органи сільських рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Статтею 158 Сімейного кодексу України визначено вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Згідно із пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Статтею 19 Сімейного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

З вказаних норм випливає, що органи опіки і піклування діють виключно в інтересах дитини, тобто захищають передусім, приватний інтерес.

Таким чином, даний спір, на думку колегії суддів, не можна вважати публічно-правовим, з огляду на що його розгляд має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Оскільки даний спір предметно перебуває поза межами адміністративної юрисдикції, відтак доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду першої інстанції.

Відповідно до ст.319 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року в адміністративній справі №160/34664/24 скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення (11.06.2025) та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 11.06.2025р.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак