Справа № 600/2666/24-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2666/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір Віталіна Олександрівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

09 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

5. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідачем протиправно звільнено його зі служби в поліції за власним бажанням. Так, пояснив, що звернувся до відповідача з рапортом про звільнення у зв`язку із наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Такими причинами, як пояснив позивач, стало те, що його без згоди було включено до складу зведеного загону при ГУНП в Волинській області для проведення навчальних тренованих зборів. У зв`язку з наявністю сімейних обставин (на утриманні знаходяться троє малолітніх дітей та дружина) позивач неодноразово звертався до керівництва з клопотаннями (рапортами) щодо виключення його із списку особового складу зведеного загону, повідомляючи що не має змоги бути відрядженим для виконання завдань поза межами місця проживання сім`ї. Однак, відповіді на такі звернення позивачем не отримано.

6. Написання ним рапорту про звільнення за власним бажанням позивач вважає вимушеним. Обґрунтовуючи протиправність свого звільнення, зокрема, посилається на правозастосування, яке наводить Верховний Суд у постанові від 25.05.2023 у справі №620/3663/19, а саме те, що усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. Однак відсутність у Законі №580-VІІІ та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, як помилково зазначили суди попередніх інстанцій, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства...".

7. На підставі наведеного позивач вважає, що включення його до списку зведеного загону для відрядження до ГУНП Волинської області з виключенням із списків ГУНП в Чернівецькій області, як зазначено в рапорті від 09.05.2024 року, відбулось без його згоди, що суперечить частинам 1,3 ст.32 КЗпП України.

8. На думку позивача, відповідач, отримавши його рапорт про звільнення на електронну пошту від 9 травня 2024 року та рекомендованим листом від 13.05.2024 року, повинен був застосувати вимоги ст.36 КЗпП України, розглянути його рапорт та не видавати через 3 дні наказ про його звільнення. У зв`язку з цим, позивач вважає, що відповідачем при виданні оскаржуваного наказу не було дотримано вимог ч.2 ст.32 КЗпП України, що є ще однією підставою для скасування наказу про його звільнення.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (позивач) згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 02.04.2004р. з 27.02.2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 року прийнятий на службу в Національній поліції України, зокрема, на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області (а.с.20).

10. У відповідності до посвідчення, виданого 20.11.2019р. серія НОМЕР_2 , позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.7).

11. Згідно з матеріалів справи та хронології, яка відповідає доказам, наявним у ній, судом встановлено таку послідовність обставин.

12. Згідно Службової телеграми начальника ГУНП в Чернівецькій області №708/123/01/20-2024, датованої 17.04.2024, адресованої начальникам галузевих служб та підрозділів апарату ГУНП в Чернівецькій області, командирам стройових підрозділів, начальникам Чернівецького районного управління поліції Вижницького та Дністровського районних відділів поліції ГУПН в Чернівецькій області, а також їх відділень поліції (або особам, які виконують їх обов`язки), з метою формування зведеного загону ГУНП та підготовки до подальшого виїзду для забезпечення публічної безпеки та порядку в прикордонних районах, а також протидії незаконному перетину державного кордону України громадянами інших країн, зобов`язано керівників-підрозділів провести роз`яснювальну роботу з підпорядкованим особовим складом та визначити поліцейських, які мають бажання та можуть за морально-діловими якостями бути включені до складу зведеного загону ГУНП. Першочергову перевагу надавати найбільш професійно та фізично підготовленим, а також стресостійким й мотивованим працівникам, бажано з достатнім рівнем навичок практичної стрільби та фізично розвинутим. До дванадцятої години 19.04.2024 року списки особового складу із зазначенням звання, прізвища, імені та по батькові, номерів особистих жетонів, мобільних телефонів, військового звання та військової спеціальності надіслати на адресу Управління превентивної діяльності ГУНП в Чернівецькій області (а.с.37-38).

13. Згідно із дорученням від 17.04.2024 №712/123/01/20-2024, з метою забезпечення готовності зведеного загону ГУНП в Чернівецькій області до несення служби в прикордонних районах, а також проведення тактико-спеціальних навчань з його особовим складом, уповноваженим керівникам начальникам відповідних підрозділів ГУНП доручено, з-поміж іншого, забезпечити зведений загін всім необхідним у відповідності до вимог (а.с.39-40).

14. На виконання вимог службової телеграми до УПД ГУНП в Чернівецькій області надійшла доповідна записка від 19.04.2024 №438/123/48/23-01, зі змісту якої вбачається, що серед підпорядкованого особового складу у Вижницькому РВП проведено роз`яснювальну роботу та визначено поліцейських, які мають бажання та можуть за морально-діловими якостями бути включені до складу зведеного загону ГУНП, з-поміж яких, - капітан поліції ОСОБА_1 (а.с.41-42).

15. Листом УПД ГУНП від 24.04.2024 №753/123/20/01-2024 начальнику УКЗ ГУНП в Чернівецькій області, У зв`язку із формуванням зведеного загону ГУНП та з метою підвищення професійної підготовки і професійних якостей, успішного виконання бойових (спеціальних) завдань були направлені списки поліцейських, які відряджатимуться для забезпечення публічної безпеки, порядку під час воєнного стану, з проханням провести їх навчання. Сторонами не заперечувалось, що таких списків поліцейських занесено і позивача (а.с.43).

16. Позивачем подано рапорт на ім`я начальника ГУНП в Чернівецькій області від 03.05.2024 року, у якому останній просив звільнити його зі служби в поліції, у зв`язку із наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме сімейними обставинами, за власним бажанням. У рапорті позивачем зазначено, що з ним проведено роз`яснювальну бесіду, однак на звільненні наполягав та просив звільнити його в найкоротший термін з 17.05.2024 року (а.с.6).

17. На указаному рапорті відмічено клопотання по суті рапорту начальника ВРВП полковника поліції В.Барбакара, датоване 03.05.2024р. (а.с.6).

18. Згідно доручення від 08.05.2024 N1642/123/01/12-2024, на підставі вимог Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 №50 (зі змінами), наказу ГУНП від 01.01.2024 №1 "Про організацію навчання особового складу ГУНП в Чернівецькій області в системі службової підготовки у 2024 навчальному році", з метою оборонної дії, знешкодження диверсійних груп, аеророзвідки, заходів територіальної оборони, стабілізаційних заходів на прикордонних територіях, зокрема, начальнику УКЗ ГУНП в Чернівецькій області доручено організувати в період з 13.05.2024 по 01.06.2024 проведення навчально-тренувальних зборів на базі тренінгового центру ГУНП в Чернівецькій області за Типовою програмою «Проведення навчальних зборів для підготовки поліцейських зведених бригад при головних управліннях Національної поліції у Волинській, Житомирській областях та Департаменті патрульної поліції до виконання бойових (спеціальних) завдань під час воєнного стану» із поліцейськими ГУНП в Чернівецькій області, які включені до складу зведеного загону ГУНП в Чернівецькій області згідно із списком, що додається (а.с.44).

19. Згідно зі Списком зведеного загону поліцейських ГУНП в Чернівецькій області, до нього включено, серед інших, капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області.

20. Позивачем на ім`я начальника ГУНП подано рапорт від 09.05.2024, у якому останній доповів, що його без згоди було включено до складу зведеного загону при ГУНП в Волинській області та повідомив, що на даний час на утриманні знаходяться троє малолітніх дітей та дружина. Враховуючи наведене, із-за сімейних обставин, зазначив, що не має можливості бути відрядженим для виконання завдань поз межами місця проживання сім`ї та просив виключити його зі списку особового складу зведеного загону (а.с.15).

21. Указаний рапорт від 09.05.2024 року, як свідчить відповідь на запит адвокату ОСОБА_2 , був направлений на електронну адресу ГУНП в Чернівецькій області 10.05.2024 року та зареєстрований 13.05.2024 року, а також копію рапорту аналогічного змісту було направлено рекомендованим листом 13.05.2024 року (а.с.59-60 на звороті).

22. Згідно з доповідною запискою на ім`я начальника УПД ГУНП в Чернівецькій області вих.5142/123/48/05-24 від 13.05.2024 року, на виконання вимог службової телеграми Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 17.04.2024 №708/123/01/20-2024, начальник Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області інформував, що у Вижницькому РВП проведено роз`яснювальну роботу з підпорядкованим особовим складом та визначено поліцейського, який має бажання та може за морально-діловими якостями бути включеним до складу зведеного загону ГУНП, на заміну капітану поліції ОСОБА_1 , а саме - капітан поліції ОСОБА_3 (а.с.46).

23. Рапортом від 14.05.2024 року на ім`я начальника ГУНП в Чернівецькій області, начальник Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області доповів про те, що 03 травня 2024 року ОСОБА_4 звернувся з рапортом про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, у зв`язку із сімейними обставинами. Враховуючи вказане, а також Положення про преміювання поліцейських ГУНП в Чернівецькій області, затвердженого наказом ГУНП в Чернівецькій області від 22.01.2019 №64, клопотав про встановлення премії за травень 2024 року капітану поліції ОСОБА_5 (а.с.17).

24. Наказом від 16.05.2024 року №131о/с По особовому складу, відповідно до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 (за власним бажанням) капітана поліції ОСОБА_1 (0077623), інспектора сектору реагування патрульної поліції Вижницького районного відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області, з 17 травня 2024 року (а.с.5).

25. Позивач вважає, що він, як багатодітний батько, на утриманні якого перебувають троє малолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 від 18.07.2014, серії НОМЕР_4 від 28.12.2016, серії НОМЕР_5 від 01.09.2023, а також посвідченням НОМЕР_6 , протиправно був включений до списків зведеного загону та був вимушений написати рапорт про звільнення зі служби в поліції за сімейними обставинами, оскільки не міг залишити дружину з трьома малолітніми дітьми одну та виїхати надовго за межі Чернівецької області, про що повідомляв відповідача. З указаних підстав, позивач вважає своє звільнення вимушеним, а наказ від наказ №131 о/с від 16 травня 2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

26. Зазначені обставини обумовили звернення позивачем до суду з цим позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

27. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-8 цієї постанови.

28. Відповідач подав до суду відзив в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги і зазначає, що звільнення позивача зі служби в поліції було здійснено у відповідності до чинного законодавства, йому передувало написання позивачем за належною процедурою рапорту, а тому оскаржуваний накази є законним, а позов - безпідставним.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

29. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

30. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про національну поліцію" (далі - Закон №580).

31. Частиною 1 статті 1 Закону №580-VIІI передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

32. Положеннями частини 1 статті 3 Закону №580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

33. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

34. Частинами 1-2 статті 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

35. За приписами частинами 3-4 ст.59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

36. За змістом пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

37. Приписами частин 2-3 статті 77 Закону №580-VIII визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

38. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

39. Більш детального урегулювання питання звільнення за власним бажанням Закон України "Про Національну поліцію" не визначено.

40. Отже, з аналізу положень Закону України «Про Національну поліцію» видно, що вказаним нормативно-правовим актом не урегульовано процедуру та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення.

41. Відсутнє правове врегулювання вказаного питання і в затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 Положенні про Національну поліцію.

42. Разом з тим, розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

43. З правового аналізу зазначених норм вбачається, що Національна поліція України є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.

44. Таким чином, нормативно-правові акти, які прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про неї, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

45. Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення № 114).

46. Отже, спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час їх виникнення є Положення № 114.

47. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 22.10.2019 у справі № 804/4997/17.

48. Крім того, як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 30.09.2020 по справі № 826/16621/17 та від 24.01.2019 по справі № 817/981/17, "приписи Положення №114 у частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону №580-VIII, а лише встановлюють певні конкретизовані гарантії для осіб, що проходять службу, у разі звільнення за власним бажанням".

49. Вказане виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів КЗпП України, зокрема статті 38, з підстав поширення дії останнього лише за умови неврегульованості вказаних питань нормами спеціального законодавства.

50. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16.

51. Відповідно до підпункту "ж" пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

52. Таким чином, звільнення зі служби за власним бажанням відповідно до зазначеної правової норми можливо при наявності двох обов`язкових умов: 1) власного бажання особи, яка проходить службу, для дострокового звільнення; 2) наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

53. Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

54. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, про що працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.

55. Суд зазначає, що тримісячний строк, встановлений пунктом 68 Положення №114, стосується періоду з дня подання рапорту про звільнення зі служби до постановлення наказу про звільнення і є обов`язковим для усіх учасників процедури звільнення, оскільки жодних винятків застосування такого строку не передбачено.

56. Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

57. У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою, в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

58. Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд, зокрема, у постановах від 05.02.2020 у справі №819/744/16 та від 20.05.2020 у справі №804/868/16.

59. Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служби в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

60. При цьому, за змістом наведеного законодавчого припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

61. У постанові від 26.10.2016 у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

62. З наданого до суду рапорту ОСОБА_1 від 03.05.2024 року встановлено, що останній просив звільнити його зі служби в Головному управлінні Національної поліції України в Чернівецькій області, згідно пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням у зв`язку із наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків (сімейними обставинами), зазначивши, що наполягає на звільненні з 17.05.2024 року.

63. Такий рапорт був написаний власноручно ОСОБА_1 , що не спростовується жодною із сторін.

64. Наказом від 16.05.2024 року №131о/с По особовому складу, відповідно до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 (за власним бажанням) з 17 травня 2024 року.

65. При цьому, суд констатує, що у період до 17.05.2024 року (дата, з якої сторони погодили звільнення позивача) позивач мав право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку, однак не реалізував таке право.

66. Позивач у поданому позові спочатку вказував на те, що рапорт про звільнення ним подано 03.05.2024 року, тоді як згодом, у письмових поясненнях стверджував, що рапорт про звільнення ним був написаний не 03.05.2024 року, а 13.05.2024 року, у зв`язку із чим за вхідною кореспонденцією від 03.05.2024 року не зареєстрований.

67. Такі доводи позивача, на думку суду, не відповідають наявним у справі доказам. Так, на рапорті містяться відмітки начальника ВРВП ГУНП полковника поліції В.Барбакара від 03.05.2024 року «Клопочу по суті рапорту» та начальника УПД ГУНП С.Антонюка «Не заперечую».

68. Крім того, стверджуючи у поясненнях про те, що рапорт про відкликання рапорту про звільнення він не подавав лише по одній причині, а саме тому, що включно до 13.05.2024 року рапорту про звільнення не писав, позивач жодним чином не пояснює причин не відкликання рапорту про звільнення після виключення його зі списків зведеного загону ГУНП.

69. Колегія суддів враховує, що позивач із заявами про відкликання рапорту про звільнення до моменту видання наказу про його звільнення зі служби в поліції не звертався, про вчинення на нього тиску щодо написання рапорту про звільнення не заявляв.

70. Беручи до уваги, що зміна намірів поліцейського поза межами узгодженої та реалізованої виданням наказу дати звільнення не утворює підстав для визнання неправомірним наказу про звільнення на дату його видання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ прийнято у межах, спосіб та порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

71. Апелянт вважає написання рапорту про звільнення за власним бажанням вимушеним. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

72. Верховний Суд у постановах від 17.02.2020 у справі №495/9926/18 та від 11.12.2019 у справі №483/1070/17 зазначив, що у такій категорії справ суди особливу увагу приділяють дослідженню поведінки позивача після написання ним заяви (рапорту) про звільнення, адже якщо на працівника справді чинився тиск з метою його звільнення, то в останнього є можливість відкликання такої заяви, в тому числі засобами поштового, телеграфного чи електронного зв`язку, або звернення із заявою чи скаргою до органів поліції, Державної служби України з питань праці тощо. Саме такі дії позивача можуть свідчити про відсутність наміру і вільного волевиявлення на звільнення.

73. Однак, жодних допустимих та належних доказів на підтвердження вчинення будь-якого примусу з боку відповідача з приводу подання рапорту про звільнення позивач не надав.

74. Крім того, слід зазначити, що згідно з матеріалами справи 13.05.2024 року, до дати звільнення позивача, відповідачем здійснено заміну капітану поліції ОСОБА_1 у складі зведеного загону ГУНП - на капітана поліції ОСОБА_3 (а.с.46).

75. Отже, обставини, які зі слів позивача змусили його написати рапорт про звільнення, іншими словами і стали тими сімейними обставинами, які слугували підставою звільнення за власним бажанням, перестали діяти. Натомість позивачем до 17.05.2024 року рапорт про звільнення не відкликано.

76. Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

77. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

78. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

79. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

80. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

81. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

82. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.