Справа № 445/2882/24
Суддя: Бакаїм М. В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 445/2882/24
Провадження № 2-а/445/13/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року

Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М.В.

секретаря судового засідання Назар С.М.

з участю представника позивача Сеньків О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Золочів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

11 грудня 2025 року представника позивача ОСОБА_1 , адвокат Сеньків Олег Ярославович звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 3609107 від 05.12.2024 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.121 КУпАП. В обґрунтування позову зазначив, що постановою серії ЕНА № 3609107 від 05.12.2024 поліцейським Золочівського РВП ГУНП у Львівській області Захаровим Анатолієм Володимировичем на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн. за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Вважає, що ця постанова є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, виходячи з такого. 05.12.2024 року близько 13 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volvo XС60 д.н.з НОМЕР_1 направлявся з м. Золочева в с. Плугів, Золочівського району, на роботу. Попереду його автомобіля, їхало ще три автомобіля. В с. Струтин, Золочівського району, його зупинив працівник поліції та повідомив, що причиною зупинки автомобіля є перевірка документів водія працівниками поліції та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв?язку з військовим станом в Україні. Перевіривши документи, поліцейський Золочівського РВП ГУНП у Львівській області Захаров А.В., запитав чому ОСОБА_1 без паска. На що останній відповів, що безпосередньо під час руху транспортного засобу був пристебнутий ременем безпеки, тільки вже після здійснення зупинки транспортного засобу, на вимогу поліцейського, він відстібнув ремінь безпеки. Разом з цим, відсутність пристебнутого ременя безпеки під час стоянки транспортного засобу не вказує на наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, яка настає лише у разі керування транспортним засобом (перебування автомобіля у русі). На прохання Позивача надати докази порушення ним ПДР, працівник поліції відмовив. Аргументи Позивача, щодо відсутності жодного правопорушення з його боку та про безпідставність притягнення до відповідальності до уваги не взяті та поліцейський Золочівського РВП ГУНП у Львівській області Захаров А.В., виніс протиправне рішення про накладення на нього стягнення без наявності складу адміністративного правопорушення. Крім того, на місці події працівник поліції не сповіщав про дату, час розгляду, про особу, яка буде розглядати, не ознайомлював його з правами, тощо. На місці події відбулося лише вручення, складеної без належного розгляду справи, постанови. Вважає постанова складена неправомірно, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки, з його боку було дотримано вимог п.

2.3 «в» Правил дорожнього руху України.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

12 грудня 2024 року було постановлено ухвалу про прийняття позовної зави до розгляду та відкриття провадження у справі. Призначено розгляд справи на 11 год. 30 хв. 21 січня 2025 року Направлено відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив.

19 грудня 2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що ГУНП у Львівській області не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного: Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3609107 від 05.12.2024р. позивач керуючи т.з. порушив правила користування ремнем безпеки, чим порушив п. 2,3 «В» ПДР України. З рапорта поліцейського ВРПП Золочівського РВІ ГУНП у Львівській області старшого рядового поліції Анатолія Захарова вбачається, що ним під час несення служби на Кп-3 у с. Струтин Золочівського району Львівської області було зупинено транспортний засіб "Volvo" н.з НОМЕР_2 на підставі постанови КМУ №I455, а також згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію України», котрим керував ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 жит. м.Золочів, та котрий під час руху був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3.в ПДР України. Підійшовши до автомобіля він представився, пояснив причину зупинки, роз?яснив водієві про те, що ведеться відеофіксація відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію України» та наказу МВС України № 1026.

На вимогу поліцейського водій надав для перевірки посвідчення водія та тимчасове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. На запитання чому не пристебнутий ременем безпеки, останній мовляв ніби то тільки виїхав та не встиг пристебнутись. Після чого водій сказав що він являється інвалідом третьої групи але документ, який би підтверджував даний факт не пред`явив, явних ознак фізіологічних особливостей, які б унеможливлювали йому використовувати ремені безпеки не було, розпізнавального знака «знак п. 30.3г "Водій з інвалідністю"» закріпленого на автомобілі не було. Беручи до уваги вищенаведене, підстав вважати оскаржувану постанову незаконною немає.

Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Головне УНП у Львівській області в судове засідання не з`явився, у відзиві зазначив прохання про розгляд справи без участі ГУНП у Львівській області.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Підстав, визначених ст. 205 КАС України, для відкладення розгляду справи немає.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою серії ЕНА № 3609107 від 05.12.2024 поліцейським Золочівського РВП ГУНП у Львівській області Захаровим Анатолієм Володимировичем на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн. за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом установлено, що постановою серії ЕНА № 3609107 від 05.12.2024 поліцейським Золочівського РВП ГУНП у Львівській області Захаровим Анатолієм Володимировичем на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн. за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 05.12.2024 року ОСОБА_2 о 13:16:58 в с. Струтин, (дорога М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська, 58 км), керуючи транспортним засобом Volvo ХС60 д. н.з НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху - порушення правил користування ременями безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, відповідно до положень ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції Національної поліції України, тобто постанову винесено уповноваженою особою.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Водночас, відповідно до загальних положень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У відповідності до п.1.3 ПДР, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року, що кореспондується з п.1.9. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення яких вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом в межах населеного пункту з не пристебнутим ременем безпеки не спростовує, підтверджуючи, що така подія дійсно мала місце і він дійсно керував транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки, що підтверджується і дослідженим судом відеозаписом, доданим відповідачем до відзиву. Згідно якого на запитання поліцейського «Чому не пристебнуті та чому ремінь пристебнутий позаду Вас?» позивач відповів «Нема коли, то не обов`язково».

Адміністративним правопорушенням відповідно до диспозиції ч. 5 ст. 121 КУпАП є порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Як зазначалося вище, єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306.

Так, обов`язки і права водіїв транспортних засобів регламентовані Розділом 2 ПДР, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Відповідно до пп. в) п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, непристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Виходячи з цього, вищевказане загальнообов`язкове правило має виняток, відповідно до якого дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

З наведеного слідує, що дана норма закону не може поширюватися безумовно на всіх осіб із інвалідністю, а стосується лише окремої групи інвалідів, які мають певні фізіологічні особливості, і лише у випадку, що саме такі особливості унеможливлюють користування засобами пасивної безпеки.

Як вбачається з пояснень представника позивача Сеньків Олега Ярославовича доданих до матеріалів справи у судовому засіданні 01.05.2025 року не використання ременя безпеки позивач пов`язує з тим, що він є особою з інвалідністю 3 групи, і у нього наявні стійкі порушення функціонування організму в помірному ступені і в силу захворювання здатність до обслуговування себе і працездатність помірно обмежені. Крім цього у ОСОБА_1 наявні також фізіологічні особливості які унеможливлюють користування ремнями безпеки та зумовлють дискомфорт при використанні ремнів безпеки.

На підтвердження своїх доводів позивачем до позовної заяви додано Довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 619282 від 16.05.2024, відповідно до якої йому до 16 травня 2027 встановлено третю групу інвалідності з визначеними протипоказаннями у виді важкої фізичної праці; витяг з медичної карти хворого №4953; виписка № 1035020 із медичної карти амбулаторного хворого; витяг з медичної карти амбулаторного хворого стаціонарного хворого на МСЕК; виписка № 6360 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у якій ортопед зазначив, що у ОСОБА_1 -дистрофічне ураження хребта у вигляді остеохондрозу, порушено опорно-рухомі функції хребта.

Тобто, позивач вважає, що має право не використовувати засоби пасивної безпеки у межах населених пунктів у зв`язку із наявністю у нього ІІІ групи інвалідності та наявності у нього вище зазначеного захворювання.

Разом з тим, позивачем не було надано доказів того, що в силу фізіологічних особливостей він не може користуватися ременями безпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами те, що встановлений у Довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 619282 від 16.05.2024 діагноз (причина інвалідності загальна) є саме тими фізіологічними особливостями, які є підставою для надання йому можливості використовувати виняток із загального правила, закріпленого у пп. в) п. 2.3 ПДР.

Отже, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення.

Провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється відповідно до правил, встановлених ст. 286 КАС України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має правозалишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, а також відсутність доказів неправомірності дій з боку ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277,280-289цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Частинами 4 та 5 статті 250 КАС України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 5-9, 12, 77, 241-246, 255, 286, 292, 293, 295, 297 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ГУ НП України у Львівській області, , місцезнаходження: пл. Генерала П. Григоренка 3, м. Львів, 79007.

Повний текст судового рішення складено 12 червня 2025 року.

Суддя М.В. Бакаїм