Справа № 160/19764/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/19764/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року (суддя Бондар М.В.) в справі № 160/19764/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язання прийняти рішення про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб із інвалідністю III групи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 15.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неврахування повних обставин справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що на адресу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) рапорт ОСОБА_1 від 15.04.2024 з проханням звільнити його на підставі п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб 3 групи інвалідності, не надходив, матеріали справи не містять доказів отримання рапорту військовою частиною НОМЕР_1 .

09.08.2024 за вх. №1122 від військової частини НОМЕР_3 засобами електронного документообігу (СЕДО) на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача від 24.05.2024 про прохання звільнити його у зв`язку з його категоричним небажанням продовжувати військову службу на підставі пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме наявності в позивача 3 групи інвалідності.

Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт та надана змістовна відповідь, в якій зазначено, що наказом командувача Десантноштурмових військ Збройних Сил України від 03.04.2024 № 78 старший лейтенант ОСОБА_1 , який самовільно покинув військову частину, зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 з 03.04.2024, запропоновано позивачу припинити вчинення кримінального правопорушення, що передбачено ч. 4 ст. 408 КК України, та повернутися до військової частини задля звільнення з військової частини НОМЕР_1 .

На час надходження рапорту позивач самовільно залишив військову частину, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 , за результатами якого повідомлення про вчинення кримінального правопорушення разом з копіями відповідних матеріалів скеровані до органу досудового розслідування для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а також початку проведення слідчих (розшукових) дій.

У зв`язку із відсутністю інформації щодо місця знаходження позивача та фізичної відсутності позивача за місцем несення служби у командування військової частини НОМЕР_1 не було об`єктивної можливості ознайомити його з матеріалами службового розслідування та наказом про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової служби.

Також звертає увагу, що виключенню із списків особового складу передує здавання військовослужбовцем справ та посади.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб 10.01.1987, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_5 , виданого 10.01.1987; прізвища подружжя після укладення шлюбу ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності з 10.01.2012 безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №580614.

ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 , виданого 28.11.2012.

15.04.2024 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 через Міністерство оборони України з рапортом про звільнення з військової служби через наявність дружини із числа осіб з інвалідністю III групи.

Вказаний рапорт отримано представником Міністерства оборони України 16.04.2024, що підтверджується копією експрес накладної серії АWВ №30010114.

Доказів надання відповіді на вказаний рапорт матеріали справи не містять.

08.05.2024 представник позивача звернулась до Міністерства оборони України з адвокатським запитом, в якому просила повідомити про дату перенаправлення Міністерством оборони України рапорту ОСОБА_1 на адресу ВЧ НОМЕР_2 ; надати належним чином завірені копії документів на підтвердження надсилання рапорту від 15.04.2024 за місцем знаходження до ВЧ НОМЕР_2 .

Вказаний запит отримано представником Міністерства оборони України 27.05.2024, що підтверджується копією експрес накладної серії АWВ №30010210.

Доказів надання відповіді на вказаний запит матеріали справи не містять.

На думку суду першої інстанції, відсутність належним чином оформленого рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 15.04.2024 свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, суд першої інстанції в контексті спірних правовідносин дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт позивача, за результатом чого прийняти відповідне рішення, а вимога щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, на думку суду першої інстанції, є передчасною та спрямована на майбутнє, тоді як судовому захисту в адміністративному процесі підлягають лише порушені права позивача на час звернення за судовим захистом.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Дружина позивача ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи з 10 січня 2012 року безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №580614.

Позивач 15 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку подано командиру військової частини НОМЕР_2 через Міністерство оборони України рапортом про звільнення з військової служби через наявність дружини із числа осіб з інвалідністю III групи.

Рапорт отримано представником Міністерства оборони України 16 квітня 2024 року, що підтверджується копією експрес-накладної серії АWВ №30010114.

Докази надання відповіді на вказаний рапорт відсутні.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ, застосовується судом у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який також визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 26 Закону № 2232-ХІІ встановлені підстави для звільнення з військової служби, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 квітня 2024 року), передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

під час дії воєнного стану:

через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008) установлено, що? військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Порядок звільнення військовослужбовця з військової служби врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14.10 Розділу XIV "Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період" Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, (далі - Інструкція) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Разом з тим, рапорт позивача від 15 квітня 2024 року про звільнення його з військової служби, відповідачем не розглянуто, оскільки ні наказу по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту, відповідачем прийнято не було.

Жодних доказів на спростування вищезазначеного відповідач до суду не надав.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 15 квітня 2024 року про звільнення його з військової служби.

Доводи апелянта про неотримання рапорту позивача від 15 квітня 2024 року спростовані наявною у справі копією експрес-накладної серії АWВ №30010114, відповідно до якої рапорт позивача отримано уповноваженою особою Міністерства оборони України.

Також судом відхиляються аргументи апелянта про самовільне залишення позивачем військової служби, зарахування позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 з 03 квітня 2024 року, адже ці обставини жодним чином не перешкоджали відповідачу розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби в установленому порядку з ухваленням відповідного рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 160/19764/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 160/19764/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 12 червня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 12 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко