Справа № 520/32471/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. Справа № 520/32471/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 06.02.25 по справі № 520/32471/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Донецькій області, пенсійний орган, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким було ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання по архівній довідці від 29.05.2023 р. № 66-04-44/333, виданої у НТУ «Харківський політехнічний інститут» з 23.04.1996р. по 28.02.1998р. та перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності.

В обґрунтування позову послався на протиправність та безпідставність рішення ГУ ПФУ у Донецькій області про відмову у перерахунку пенсії позивача за інвалідністю через наявність помилок у написанні прізвища позивача, що призвело до неправомірного незарахування стажу періоду навчання з 23.04.1996 по 26.02.1998 згідно із архівною довідкою від 29.05.2023 № 66-04-44/333, оскільки технічна описка працівників ВУЗу при складенні такого документа не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на пенсійне забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 520/32471/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, зроблено вихід за межі позовних вимог.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії та не ухвалення за нею рішення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.07.2023р. та ухвалити відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 520/32471/24 в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність в діях пенсійного органу ознак протиправності, оскільки до повноважень ГУ ПФУ не входить встановлення юридичного факту щодо ідентифікації особи з прізвищем « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 » (або « ОСОБА_4 »), як однієї і тієї ж самої особи, так як саме позивач повинен звертатись до відповідного судового органу для отримання судового рішення про встановлення юридичного факту та, відповідно, надати таке рішення до пенсійного органу.

Вважає, що судом протиправно не враховано, що саме ОСОБА_1 мав разом із заявою про перерахунок пенсії надати належним чином оформлені документи, у тому числі, уточнюючі довідки або інші визначені діючим законодавством документи щодо зарахування спірного періоду навчання, чого, в свою чергу, здійснено не було.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та з 19.04.2023 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

17.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою № 3510 про допризначення пенсії по інвалідності у зв`язку з наданими додатковими документами, а саме: зарахування до страхового стажу періоду навчання на підставі диплому та уточнюючих довідок.

Заява позивача була розглянута ГУ Пенсійного фонду в Донецькій області з урахуванням принципу екстериторіальності, відповідно до Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 25.11.2005р. № 22-1 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період навчання по архівній довідці від 29.05.2023 № 66-04-44/333, виданої НТУ «Харківський політехнічний інститут» у зв`язку з невідповідністю в особистих даних, а саме: прізвище у наказі про зарахування на 4 курс денного навчання зазначено " ОСОБА_4 ", а в наказі від 26.02.1998р. №185-ІІІ зазначено "Пиріг".

Позивач, не погодившись із вищевказаним, звернувся до суду з позовом в цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду заяви позивача про здійснення перерахунку пенсії та не ухвалення за нею рішення, суд першої інстанції вважав наявними підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, оскільки в даній справі управлінського рішення про відмову у здійсненні перерахунку у спірних правовідносинах судом з боку відповідача не виявлено, на виконання вимог ухвали суду такого рішення не надано.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що відповідач у спірних правовідносинах протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період навчання з 23.04.1996 по 28.02.1998, так як наявними в матеріалах справи документами у повному обсязі підтверджується спірний період навчання ОСОБА_1 , у свою чергу, відповідач, у випадку наявності сумнівів з приводу наданих позивачем документів, не був позбавлений встановленого законом права вчинити відповідні дії щодо проведення їх перевірки.

Оскільки управлінського рішення про відмову у здійсненні перерахунку у спірних правовідносинах судом з боку відповідача виявлено не було, тобто, у даній справі з боку відповідача встановлено саме протиправну бездіяльність, як форму пасивної поведінки, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області.

Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача період навчання по архівній довідці від 29.05.2023 р. № 66-04-44/333, виданої у НТУ «Харківський політехнічний інститут» з 23.04.1996р. по 28.02.1998р. та перерахувати пенсію позивача по інвалідності, з огляду на дискреційність повноважень пенсійного органу в цій частині.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.07.2023 та ухвалити відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення переглядається в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведеної норми слідує, що виключно у випадку, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на призначення пенсії, надаються довідки із зазначенням відповідних відомостей.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі по тексту - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, не зарахування пенсійним органом періоду навчання позивача з 23.04.1996 по 26.02.1998 в Харківському державному політехнічному університеті, слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Тобто, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при перерахунку позивачу пенсії.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі № 127/8001/17.

Колегією суддів встановлено, що звертаючись до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії позивачем було надано, серед іншого, архівну довідку Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (а.с. 10), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_5 (так у наказі) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був зарахований на 4 курс денного навчання у Харківський Державний політехнічний університет (ХДПУ) по переводу з Учбово-дослідного інституту Харківського Державного університету на факультет сучасних спеціальностей, за контрактом, наказ № 458-Ш від 23.04.1996.

Відповідно до наказу № 67-1 від 12.03.1997, була змінена назва факультету сучасних спеціальностей ХДПУ на факультет управління бізнесом ХДПУ.

Відповідно до наказу № 185-Ш від 26.02.1998, ОСОБА_5 (так у наказі), вважати таким, що закінчив (ХДПУ денне навчання) і отримав повну вищу освіту за спеціальністю : «Менеджмент у виробничій сфері». Присвоєно спеціалізацію спеціаліста менеджера.

Виданий диплом спеціаліста ЛЕ НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , реєстраційний № 6-98.

У зв`язку з втратою оригіналу диплома спеціаліста був виданий дублікат диплома спеціаліста НОМЕР_2 , реєстраційний № 5 від 16.08.2000 на ім`я ОСОБА_1 (наказ по ХДПУ № 1133-ІІІ від 18.08.2000).

Колегія суддів вважає, що помилкове зазначення у прізвищі позивача букви «и» після букви «п» в архівній довідці Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та букви «і» після букви «р» у наказі № 185-Ш від 26.02.1998 з огляду на те, що диплом спеціаліста НОМЕР_3 , реєстраційний № 6-98, видано саме на ім`я ОСОБА_1 , що повністю відповідає дійсному прізвищу, імені та по батькові позивача, не унеможливило ідентифікацію особи позивача. Крім того, саме диплом спеціаліста НОМЕР_3 , реєстраційний № 6-98 і є належним доказом на підтвердження факту навчання позивача з 23.04.1996 по 26.02.1998, який просив зарахувати ОСОБА_1 відповідно до архівної довідки від 29.05.2023 р. № 66-04-44/333, виданої у НТУ «Харківський політехнічний інститут»

Згідно з Указом Президента України від 11.09.2000 № 1059/2000, Наказу Міністра освіти та науки України від 30.10.2000 № 505, наказу ректора НТУ «ХПІ» від 24.11.2000 № 352-І був перейменований з Харківського Державного політехнічного університету на Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут» НТУ «ХПІ».

Таким чином, вказаною довідкою у повному обсязі підтверджено спірний період навчання позивача у Харківському Державному політехнічному університеті.

Що стосується не зарахування вказаних періодів навчання позивача внаслідок зазначення у довідці прізвища позивача « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_3 », замість « ОСОБА_2 » відповідно, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, за якою на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що визначене прізвище в архівній довідці від 29.05.2023 р. № 66-04-44/333 повністю дає змогу пересвідчитися, що стосується ця довідка саме позивача у справі.

У свою чергу, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Також, Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а зазначено, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, як наслідок, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування / призначення пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що право позивача на зарахування спірного періоду до страхового стажу для перерахунку пенсії не повинно бути обмежено обставинами, незалежними від нього, а саме помилками в зазначенні прізвища.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період навчання з 23.04.1996 по 28.02.1998.

При цьому, як доречно зауважив суд першої інстанції, рішення про відмову у здійсненні перерахунку у спірних правовідносинах відповідачем не приймалось.

Отже, з боку відповідача встановлено саме протиправну бездіяльність, як форму пасивної поведінки, з приводу не прийняття рішення за наслідками розгляду поданої позивачем 17.07.2023 заяви № 3510 про перерахунок пенсії по інвалідності у зв`язку з зарахуванням до страхового стажу періоду навчання на підставі диплому та уточнюючих довідок.

Щодо правомірності обраного судом першої інстанції способу захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Колегія суддів враховує, що за результатами розгляду отриманої від позивача заяви відповідачем, у встановлений законом спосіб із урахуванням отриманих документів, відповідне рішення не приймалось. При цьому суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно орган Пенсійного фонду.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.07.2023 та ухвалити відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 по справі № 520/32471/24 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко