Справа № 640/25724/19
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/25724/19

03 червня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Свидніцька В.О.

представника позивача Ігнатенко О.О.

представника відповідача Познякова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, визнати протиправною і скасувати повністю вимогу №Ф-004663304 від 05.12.2019 р. про сплату боргу (недоїмки), визнати протиправним і скасувати повністю рішення № від 05.12.2019, визнати протиправним і скасувати повністю рішення № від 05.12.2019.

Позов обґрунтований тим, що особливості оподаткування операцій із продажу та обміну об`єктів нерухомого майна визначені ст. 172 Податкового кодексу України, положень якої позивач дотримувався та не порушував. Позивач вважає, що норми п.172.2 ст. 172 Податкового кодексу України є спеціальними по відношенню до п. 167.1. ст. 167, п. 177.1. ст. 177 ПК України щодо оподаткування підприємницької діяльності та застосовуються за наведених у п. 172.2. ст. 172 ПК України умов до певного виду операцій (угод), яким (таким операціям) цілком відповідають здійснені ОСОБА_1 правочини із продажу квартир за нотаріально посвідченими договорами. При цьому, просить врахувати, що гранична межа кількості таких операцій за звітній період чи граничної вартості таких операцій законом якимось чином не обмежена, а тому відсутні і законодавчі обмеження для застосування положень п. 172.2. ст. 172 ПК України при продажі фізичною особою, яка не є підприємцем, більше одного, двох чи трьох об`єктів нерухомості протягом звітного періоду. Позивач вважає, що реєстрація підприємницької діяльності має відбуватися у добровільному, а не примусовому порядку. Як зазначає позивач, фіскальною службою під час проведення перевірки не було враховано, що не будь-яка діяльність платника податків, яка спрямована на отримання ним прибутку (доходу), є підприємницькою (господарською). Аналізуючи донарахування, помилково здійснені фіскальною службою із податку на доходи фізичних осіб, позивач вважає, що під час проведення перевірки, ймовірно, були неправильно встановлені фактичні обставини здійснених ОСОБА_1 у 2014 році операцій із нерухомим майном. Серед іншого, позивач також просить врахувати, що обов`язок подання податкової декларації у ОСОБА_1 був відсутній згідно абзацу третього п. 179.2. ст. 179 ПК України, а обов`язок реєструватися суб`єктом підприємницької діяльності при продажі об`єктів нерухомого майна по нотаріально посвідчених угодах також чинним цивільним, господарським або податковим законодавством не передбачений, про що податковий орган не міг не знати або ж повинен був бути обізнаним в силу покладених на нього державою фіскальних функцій. Виходячи із вищевикладеного, законних підстав для позапланової перевірки не було. Як наслідок, на думку позивача, акт, складений за результатами податкової перевірки, призначеної із порушенням закону, є недопустимим доказом, оскільки він здобутий незаконним шляхом, а тому такий акт перевірки не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень, та в силу вимог ч. 1 ст. 74 КАС України позивач просить суд не брати його до уваги як юридично дефектний документ. Вважає, що наведене саме по собі є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та скасування всіх оскаржуваних ОСОБА_1 рішень про донарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) та про застосування до нього штрафних санкцій як таких, що ґрунтуються на недопустимих доказах, здобутих з порушенням закону, тобто незаконним шляхом. Крім цього, позивач наголошує, що відповідно до ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізична особа по зазначених у акті податкової перевірки операціях не є його платником, а тому є протиправними і підлягають скасуванню вимога №Ф-004663304 від 05.12.2019 р. про сплату боргу (недоїмки) із ЄСВ, а також рішення № від 05.12.2019 р. та рішення № від 05.12.2019 р. про застосування до ОСОБА_1 пов`язаних із його несплатою штрафних санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.01.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що документальна позапланова перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі оформленого наказом рішення керівника контролюючого органу та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення йому або особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Стверджує, що копія наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки та повідомлення про дату початку перевірки надіслані позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 10.10.2019. Отже, податковим органом виконано вимоги Податкового кодексу України щодо належного повідомлення платника податку про початок документальної позапланової невиїзної перевірки. Також, доводи відповідача зводяться до того, що підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснювальних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку. Систематичний продаж фізичними особами нерухомого майна з метою одержання прибутку є підприємницькою діяльністю. При цьому, Головне управління ДПС у Київській області наголошує, що вказані позивачем обставини об`єктивно не могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість i законність прийнятих податкових повідомлень-рішень. Отож, на думку представника відповідача, приймаючи спірні податкові повідомлення - рішення, вимогу, а також рішення, контролюючий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги, просить задовольнити позов повністю. Серед іншого, звернув увагу суду на правову позицію, що викладена в Постанові від 22.05.2018 у справі №826/14183/16 Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, в якій надано правову оцінку використання платником податків земельних ділянок для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку із подальшим зведенням на них об`єктів нерухомості з метою продажу або майнових прав на незавершені об`єкти будівництва, або готових до експлуатації квартир, як інвестиційну діяльність згідно Закону України "Про інвестиційну діяльність", і вказав, що суб`єктний склад такої діяльності не обмежений, тобто вона має здійснюватись в т.ч. фізичною особою без статусу підприємця.

Законом України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 № 2825-IX (далі Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

27.02.2025 дана справа надійшла до Тернопільського окружного адміністративного суду та Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 справу передано на розгляд судді Дерех Н.В.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 адміністративну справу прийнято до провадження судді Дерех Н.В.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 31 березня 2025 року о 11:00 год. Також, постановлено замінити відповідача у справі Головне управління ДПС у Київській області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області () як відокремленого підрозділу ДПС України.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 постановлено провести підготовче засідання призначене на 31.03.2025 о 11:00 год. за участю представника Головного управління ДПС у Київській області в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

31.03.2025 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні в режимі відеоконференції постановлено ухвалу із занесенням до Протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи до 09.04.2025 о 10:00 год.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 постановлено провести підготовче засідання, призначене на 09.04.2025 о 10:00 та всі подальші засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник позивача подав до суду заяву про зміну підстав позову. Доводи позивача, зокрема зводяться до порушення процедури проведення відповідачем позапланової невиїзної податкової перевірки, оформлення результатів такої перевірки у вигляді Акту від 04.11.2019 №195/10-36-33-04-. Вважає, що продаж об`єктів нерухомого майна позивачем здійснювалось у період з 2015 року, де позивач продавав об`єкти нерухомого майна як фізична особа, а нотаріус, який посвідчував договори, виступав податковим агентом (п. 172.4, п. 173.4, п. 174.4 ПК України), утримував відповідні податки та сплачував їх замість позивача. Тобто, в період, що перевірявся, зокрема реалізації майна (з 2015 року), позивач не був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, відповідно не є правомірним застосування до отриманих позивачем доходів правил оподаткування, визначених положеннями ст. 177 ПК України. Крім цього, також вказує, що позивач з 28.07.2014 припинив діяльність як фізична особа-підприємець, тобто, на думку позивача не підпадав під платника ЄСВ.

09.04.2025 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні в режимі відеоконференції постановлено ухвалу із занесенням до Протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи до 22.04.2025 о 10:00 год.

22.04.2025 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні в режимі відеоконференції постановлено ухвалу із занесенням до Протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи до 05.05.2025 о 11:00 год.

Представник Головного управління ДПС у Київській області подав до суду відзив на заяву про зміну підстав позову, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від представника позивача на адресу суду надійшли заперечення на долучення відзиву на заяву про зміну підстав позову з додатками у справі №640/25724/19, в якій просить повернути вказаний вище відзив відповідача, зважаючи на строки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якій заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вважає, що діяльність позивача носила систематичний характер, метою якої було отримання прибутку (зазначені дії з продажу нерухомого майна не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи). Відсутність у особи відповідного правового статусу через нехтування такою встановленими законодавчими вимогами та відсутністю правового механізму примусу, не може слугувати перешкодою для застосування до отриманого позивачем доходу правил оподаткування, встановлених статтею 177 ПК України.

05.05.2025 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні в режимі відеоконференції постановлено ухвалу із занесенням до Протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.06.2025 о 11:00 год.

03.06.2025 у відкритому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, з мотивів, наведених у позовній заяві, з врахуванням заяви про зміну підстав позову, відповіді на відзив. Представник відповідача у відкритому судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, відзиві на заяву про зміну підстав позову, запереченнях на відповідь на відзив.

Вирішуючи спір суд застосовує законодавство чинне на момент виникнення спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на підставі пп.78.1.2, п.п.78.1.13 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами, наказу ГУ ДПС у Київській області №404 від 10.10.2019, головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Київській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна за період з 01.01.2014 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області складено Акт від 04.11.2019 №195/10-36-33-04/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна за період з 01.01.2014 по 31.12.2018р., яким встановлені наступні порушення:

1. Пункту 49.2, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Кодексу в частині не подання декларацій про майновий стан і доходи за 2014-2018 рік.

2. Пункту 44.1 ст.44. п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами, в частині ненадання до перевірки первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

3. Пункту 177.1. п.177.2 ст.177 Кодексу в частині заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 2255854,71 грн.. у тому числі за 2014р. - 67881,80 грн., за 2015р. - 1010260.92 грн., за 2016р. - 761199,40 грн.. за 2017р. - 333333,00 грн. та за 2018р. - 83179.59 грн.

4. Пункту 2. п.9, п.п розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.215 №435, в частині не подання звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014-2018 роки.

5. Абзацу 1 п.2 ч.І ст.7, п.11 ст.8. ч.2 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами, в частині не нарахування, не обчислення та не сплати єдиного внеску всього на загальну суму 521646,42 грн., у тому числі за 2014р. - 86219,76 грн., за 2015р. - 89995,14 грн., за 2016р. - 94941,00 грн., за 2017р. - 109725.00 грн. та за 2018р. - 140765.42 грн.

6. Пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2018р. у сумі 190536.24 грн., в т.ч. за 2015р. - 101756,89 грн., за 2016р. - 67631,70 грн., за 2017р. - 11550,00 грн. та за 2018р. - 9597,65 грн.

7. Пункту 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями).

8. Статті 58, частини 6 статті 128 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-IV в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи - підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

9. Статті 18 Закону України від 15.05.2003 року №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в частині неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

10. Пункт 181.1 ст.181, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1, п.200.2 ст.200, п. 203.2 ст.203 Кодексу в частині заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість, що підлягають декларуванню та сплаті до бюджету у сумі 138580,00 грн., у тому числі за грудень 2015 р. - 29800,00грн., лютий 2016р. - 52000.00 грн., березень 2017 р. - 800,00 грн., квітень 2017 р. - 31140,00 грн. та жовтень 2017р. - 24840,00 грн.

За результатами виявлених порушень Головним управлінням ДПС у Київській обл. були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання із податку на доходи фізичних осіб на 2255854,71 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію розміром 563963,68 грн.,

- податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, яким до ОСОБА_1 застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) розміром 850,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

- податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, яким до ОСОБА_1 застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) розміром 1,00 грн. за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,

- податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, яким до ОСОБА_1 застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) розміром 510,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування,

- податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання із податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 138580,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію розміром 34645 грн.,

- податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 190536,24 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію розміром 47634,06 грн.,

- вимога №Ф-004663304 від 05.12.2019 про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розміром 521646,42 грн.,

- рішення № від 05.12.2019, яким до ОСОБА_1 застосована штрафна санкція розміром 143611,79 грн. за несплату (недоїмку із) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,

- рішення № від 05.12.2019 р., яким до ОСОБА_1 застосована штрафна санкція розміром 850 грн. за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності.

Вважаючи протиправними та такими, що підлягають до скасування спірні податкові-повідомлення - рішення, вимоги про сплату боргу(недоїмки), рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Пункт 78.1 статті 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Зокрема, відповідно до пп. 78.1.2, пп. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом;

- у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки;

При цьому, пунктом 78.4 ст. 78 ПК визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

Окрім того, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 названого Кодексу, який встановлює, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.01.2018 у справі № 1570/7146/12, від 06.03.2018 у справі № 805/2307/17-а, від 05.05.2018 справа № 810/3188/17, від 02.05.2018 справа № 804/3006/17.

У постановах Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі № 21-425а14 та від 9.02.2016 у справі № 826/5689/13-а визначено наступну правову позицію: "нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої."

Крім того, у постанові від 23.04.2019 у справі № 823/5028/15 Верховний Суд з посиланням на практику Верховного Суду України у справах, предметом позову в яких були вимоги про визнання недійсним та скасування наказів про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки платників податків, а в деяких мали місце обставини складання контролюючими органами за наслідками таких перевірок податкових-повідомлень рішень, неодноразово висловлював правову позицію про те, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, установлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Незважаючи на визначену у п. 79.3 ст. 79 ПК України необов`язкову присутність платника податків під час проведення документальної невиїзної перевірки, останній має право бути присутнім. З наказом на перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у спірному випадку, як встановлено судом, відповідно до наданої інформації Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області листом від 23.07.2018р. №10/10-32/2307/02, фізична особа - платник податків ОСОБА_1 є замовником будівництва багатоквартирних житлових будинків на підставі Декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, які належать до III категорії складності, виданих Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області за наступними адресами: АДРЕСА_1 (Декларація №КС 50); АДРЕСА_2 (Декларація №КС 76); АДРЕСА_3 , в (Декларація №КС73); АДРЕСА_4 (Декларація №КС 11); АДРЕСА_5 (Декларація №КС 93); АДРЕСА_4 (Декларація №КС 81);

Відповідно до зібраної податкової інформації встановлено, що фізична особа - платник податків ОСОБА_1 здійснював будівництво багатоквартирних житлових будинків за видом діяльності 41.10 «Організація будівництва будівель» за адресами: АДРЕСА_6 , в, Київська область, м. Ірпінь, вул. Пушкінська, 62Б, АДРЕСА_1 , м. Ірпінь, вул. Пушкінська, 62-к,л,м,н, Київська область, м. Ірпінь, вул. Лєрмонтова, 6-в, Київська область, м. Ірпінь, вул. Пушкінська, 62Г та у подальшому систематичний продаж об`єктів нерухомого майна за видом діяльності 68.10 «Купівля та продаж власного нерухомого майна».

Наведені обставини слугували підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 .

Суд вважає, що наказ №404 від 10.10.2019 повністю відповідає вимогам статті 81 Податкового кодексу України. Даний наказ направлено на адресу позивача 10.10.2019 та вручено особисто позивачу під розписку 18.10.2019, перевірка проводилась з 22.10.2019, а тому позивач мав право прийняти участь у проведенні перевірки та надати необхідні документи для її проведення.

Отож, суд приймає до уваги доводи представника відповідача з приводу того, що саме після 10.10.2019 позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром податкового органу провести документальну позапланову невиїзну перевірку до її початку. Саме після означеної дати необізнаність платника з наказом про проведення перевірки слід розцінювати як таку, що свідчить про нехтування або ухилення від виконання обов`язку, передбаченого п.п. 16.1.5, п.п.16.1.7, п.16.1 ст. 16, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, і не може розцінюватись на користь платника податку.

Поряд з цим, відповідно до пп. 20.1.6, пп. 20.1.7 п. 20.1 ст. 20 ПКУ закріплено, зокрема, наступні права контролюючого органу: запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; отримувати від платників податків, платників єдиного внеску та надавати у межах, передбачених законом, документи в електронному вигляді; За змістом п. 85.8 ст. 85 цього Кодексу передбачено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що праву контролюючого органу запитувати необхідні документи кореспондує обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

При цьому, суд вважає, що такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки незалежно від наявності або відсутності запиту контролюючого органу.

Суд враховує, що ГУ ДПС у Київській області на адресу позивача було надіслано повідомлення від 10.10.2019 № 78/10-36-33-04 про призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, в якому вказано: «…Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України слід, починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, нарахуванням, обчисленням і сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконанням вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи…».

З огляду на вказане вище, на думку суду, позивача було повідомлено про обов`язок надати всі документи, що стосуються предмета перевірки та перевіряємого періоду, у строки та спосіб встановлені законом.

Крім цього, з метою отримання інформації та її документального підтвердження щодо отримання доходу від продажу об`єктів нерухомого майна та понесених для його отримання витрат фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 направлено письмові запити від 18.07.2017 №1948/М/10-36- 13-09, від 02.04.2019 № 8367/М/10-36-13-03 та від 20.05.2019 №12463/М/10-36-13-03.

Доказів подання будь-яких документів, необхідних для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до ГУ ДПС у Київській області ОСОБА_1 не надано, та судом таких доказів не здобуто.

Що стосується суті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги, то суд зауважує на такому.

Згідно з п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З аналізу наведених вище норм податкового законодавства випливає, що розмір ставки податку та порядок сплати визначається в залежності від статусу такого платника, що є відмінними для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому, положення статті 177 ПК України застосовуються виключно щодо фізичних осіб-підприємців.

Нормами п.п. «а» п.176.1 ст.176 ПК України визначено, що платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Згідно з п.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. У той же час положеннями п.179.2 ст.179 ПК України передбачено, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу.

Водночас, юридичний статус "фізична особа-підприємець" сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право- та дієздатності.

Стаття 24 Цивільного кодексу України встановлює, що фізичною особою як учасником цивільних відносин визнається людина, яка набуває цивільної правоздатності у момент її народження.

Цивільний кодекс України (стаття 50) передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Стаття 51 Цивільного кодексу України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною 2 статті 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК України).

Отже, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 826/13138/15, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа. Незважаючи на те, що продаж нерухомого майна позивачем здійснено як фізичною особою, вказана діяльність по своїй суті є підприємницькою діяльністю, оскільки має всі ознаки такої діяльності, зокрема, носить систематичний характер та має на меті отримання прибутку і таку діяльність не можна кваліфікувати як таку, що мала на меті задоволення виключно власних (особистих) потреб громадянина - позивача. Лише факт підписання договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не є свідченням непов`язаності таких операцій із підприємницькою діяльністю.

На думку суду, комплекс послідовних цілеспрямованих дій позивача з будівництва та продажу нерухомого майна є систематичною (з 01.01.2014 по 31.12.2018 позивач отримав доходи від здійснення діяльності по операціям з нерухомим майном, що підтверджується наявним у справі письмовими доказами) діяльністю, метою якої є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з будівництва та продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи ОСОБА_1 , відтак, вказане є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька.

При цьому, пунктом 177.11 ст. 177 ПКУ закріплено обов`язок платника подавати річну податкову декларацію у строк, визначений ст. 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.

Водночас, обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, зокрема, якщо такий платник податку отримував доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до розд. IV ПК України.

Як вже було зазначено вище, контролюючим органом під час проведення документальної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2018 отримував дохід від провадження підприємницької діяльності (продажу об`єктів нерухомого майна та від здійснення будівництва будівель), який згідно з п.164.1 ст.164 Кодексу підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи всього у сумі 16259615,80 грн., у тому числі за 2014р. 416500,00 грн., за 2015р. 6783792,80 грн., за 2016р. 5855380,00 грн., за 2017р. 2564100,00 грн. та за 2018р. 639843,00 грн.

Перевіркою встановлено не подання фізичною особою платником податків ОСОБА_1 декларацій про майновий стан і доходи за 2014-2018 роки, чим порушено п.49.2, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Кодексу. Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності у 2014 2018 роках встановлено його заниження на загальну суму 16259615,80 грн., у тому числі за 2014р. 416500,00 грн., за 2015р. 6783792,80 грн., за 2016р. 5855380,00 грн., за 2017р. 2564100,00 грн. та за 2018р. 639843,00 грн.

Перевіркою правильності визначення податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014р. по 31.12.2018р., що підлягає сплаті до бюджету фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 з чистого оподатковуваного доходу, отриманого від реалізації об`єктів нерухомого майна встановлено суму податкового зобов`язання на загальну суму 3048010,50 грн., у тому числі за 2014р. 67881,80 грн, за 2015р. 1349450,56 грн., за 2016р. 1053968,40 грн., за 2017р. 461538,00 грн. та за 2018р. 115171,74 грн.

Згідно з наявної інформації ГУ ДПС у Київській області зафіксовано, що фізичною особою платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2018 сплачувались податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від продажу об`єктів нерухомого майна фізичним особам покупцям до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу всього у сумі 792155,79 грн., у тому числі за 2014р. 0,00 грн, за 2015р. 339189,64 грн., за 2016р. 292769,00 грн., за 2017р. 128205,00 грн. та за 2018р. 31992,15 грн.

Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за 2014-2018 роки, що підлягає сплаті до бюджету фізичною особою платником податків ОСОБА_1 встановлено його заниження на загальну суму 2255854,71 грн., у тому числі за 2014р. 67881,80 грн., за 2015р. 1010260,92 грн., за 2016р. 761199,40 грн., за 2017р. 333333,00 грн. та за 2018р. 83179,59 грн., чим порушено вимоги п.177.1, п.177.2 ст.177 Кодексу.

Вказана сума податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2255854,71 грн. за 2014-2018 роки позивачем не була ані задекларована, ані сплачена до бюджету.

Доказів декларування та сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2255854,71 грн. за 2014-2018 роки, судом не здобуто та учасниками справи суду не подано.

З наведеного мотиву суд критично оцінює твердження позивача, що при нотаріальному посвідченні договорів з продажу майна ним повністю виконано податковий обов`язок в частині сплати в повній сумі податку на доходи за період з 2014 2018 рр.

Також, суд зауважує, що доказів реєстрації позивача як фізичної особи - підприємця у передбачений законом спосіб, судом не здобуто та учасниками справи суду не подано.

У наведеному контексті, суд приходить до висновку про правомірність донарахування контролюючим органом суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб.

Кім цього, за приписами пункту 16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу XX Перехідні положення ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, об`єктом оподаткування військового збору є чистий оподатковуваний дохід.

Така позиція суду ґрунтується на позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2022 р. у справі №822/2249/17.

Зважаючи на правомірність донарахування контролюючим органом суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, то так само безпідставним слід визнати й нарахування позивачу сум військового збору з огляду на їх похідний від попередніх правовідносин.

Крім цього, згідно п. 2 абз. 1 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон): «Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок».

Згідно п. 2 абз. 1 ст. 6 Закону: «Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок».

Пунктом 2 статті 7 Закону передбачено базу нарахування ЄСВ на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.11 ст.8 Закону: «Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску...» за 2012-2015 роки. Законом України від 24.12.2015р. №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р.» внесені зміни в частині того, що з 01.01.2016р. до ч.5 ст.8 Закону єдиний внесок для платників зазначених ст.4 Закону встановлюється у розмірі 22%.

Як встановлено, судом, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, згідно порушень викладених в п.2.1 розділу 2 Акту перевірки, встановлено заниження загального оподатковуваного доходу, що призвело до не нарахування та не сплати єдиного соціального внеску.

Таким чином, суд погоджується з доводами контролюючого органу про порушення позивачем порушення абз.1 п.2 ч.І ст.7, п.11 ст.8, ч.2 ст.9 Закону в частині заниження єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014р. по 31.12.2018р. в розмірі 521646,42 грн., у тому числі за 2014р. - 86219,76 грн., за 2015р. - 89995,14 грн., за 2016р. - 94941,00 грн., за 2017р. - 109725,00 грн. та за 2018р. - 140765,42 грн.

Водночас, на думку суду, перевіркою правомірно встановлено неподання ОСОБА_1 звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2014 - 2018 роки, чим порушено п.2, п.9, п.11 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.215 №435.

Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 Кодексу звільняються від оподаткування ПДВ операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом.

У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає: а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника; б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) на таку реконструкцію чи капітальний ремонт за рахунок замовника.

Операція з постачання послуг із спорудження житла (об`єкта житлового фонду) для будівельної організації (надавача послуг - підрядника) є першою поставкою житла відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 Кодексу. Такі операції є об`єктом оподаткування ПДВ та оподатковуються за ставкою 20 відсотків незалежно від того, матеріали замовника чи підрядника використані для будівництва такого житла.

Проте, судом встановлено, що одночасно з продажем об`єктів житлового фонду (квартир), ОСОБА_1 здійснював продаж нежитлових приміщень (відмінних від житлового фонду), що є об`єктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до п. 185.1 ст.185 Кодексу.

У цій справі, як слідує з матеріалів, згідно наданої інформації приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Калинушкою Оксаною Олексіївною листом від 0.07.2019 року №599/01-16 встановлено отримання фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 доходу від продажу нежитлових приміщень, всього у сумі 692900,00 грн., у тому числі за 2015р. - 149000,00 грн. (договір купівлі-продажу від 26.12.2015 року сума договору 149000,00 грн.), за 2016р. - 260000,00 грн. (договір купівлі-продажу від 26.02.2016 року сума договору 260000,00 грн.) та за 2017р. - 283900,00 грн. (договір купівлі-продажу від 21.03.2017 року сума договору 4000,00 грн., договір купівлі-продажу від 07.04.2017 року сума договору 155700,00 грн., договір купівлі-продажу від 07.10.2017 року сума договору 124200,00 грн.)

Таким чином, суд вважає, що у спірному випадку контролюючим органом правомірно встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, встановлено заниження фізичною особою - платником податку ОСОБА_1 за грудень 2015 року, лютий 2016 року, березень 2017 року, квітень 2017 року та жовтень 2017 року податкових зобов`язань по податку на додану вартість, що підлягають декларуванню та сплаті до бюджету за період з 11.01.2015 по 31.12.2018 в сумі 138580,00 грн., у тому числі за грудень 2015 р. - 29800,00грн., лютий 2016р. - 52000,00 грн., березень 2017 р. - 800,00 грн., квітень 2017 р. - 31140,00 грн. та жовтень 2017р. - 24840,00 грн., чим порушено п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1, п.200.2 ст.200, п. 203.2 ст.203 Кодексу в частині заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету.

Отож, у сукупності наведених обставин, положень законодавства, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення, рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки) є такими, які прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Згідно з частиною другою ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності. Поряд з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість. Наведене випливає зі змісту частини першої цієї статті.

Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього процесуальний обов`язок, а саме довів правомірність своїх рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що вимоги сторони позивача є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 12 червня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Київській області (місцезнаходження: вул. Хороброго Святослава, 5А,м. Київ,03151 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.