Справа № 520/9616/25
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10.06.2025 № 520/9616/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Панов М.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі змісту позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, судом встановлено, що 24 листопада 2015 року між ОСОБА_1 (далі - позивач) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В. та зареєстровано в реєстрі за №3081.

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 зобов`язалася виконувати передбачені договором розпорядження ОСОБА_2 , а в разі її смерті повинна набути право власності на належну ОСОБА_2 двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 .

Як зазначено у п. 9 спадкового договору: «Відповідно до ст. 1302 Цивільного кодексу України право власності Набувач майна набуває тільки в разі смерті Відчужувача майна. Приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В. подається свідоцтво відповідного органу цивільного стану про смерть».

Отже, починаючи з дати підписання спадкового договору, тобто з 24.11.2015 ОСОБА_1 виконувала умови договору визначені п. 3, але у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України ОСОБА_2 17 березня 2022 року покинула межі України, виїхавши спочатку до Румунії, а потім до Сполучених Штатів Америки, штат Каліфорнія, місто Сан-Хосе, де померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і похована там.

Таким чином, позивач у позовній заяві зазначає, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 у неї виникає право власності на об`єкт нерухомості, що є предметом спадкового договору, однак для реалізації цього права та державної реєстрації права власності їй потрібно отримати відповідне свідоцтво про смерть та надати його приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В.

З метою отримання відповідного свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ОСОБА_1 письмово звернулася до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові (далі - відповідач), однак отримала відповідь від 07 лютого 2025 року «Про надання інформації», з якої слідує відмова в наданні свідоцтва про смерть, оскільки ОСОБА_1 , як набувач за спадковим договором, не входить в коло осіб, що мають право на отримання повторного свідоцтва про смерть, оскільки не є близьким родичем відчужувача.

Вважаючи вказану відмову Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про смерть ОСОБА_2 безпідставною та незаконною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Таким чином, судом встановлено, що предметом спору у даній справі є спадкові правовідносини.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 та абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.01.2020 по справі № 826/4954/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1302 Цивільного кодексу України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1303 Цивільного кодексу України відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа; набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.

Статтею 1304 Цивільного кодексу України визначено, що спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 1305 Цивільного кодексу України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що зі змісту позовних вимог та обставин, якими ОСОБА_1 їх обґрунтовує, вбачається, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом її прав у сфері саме публічно-правових відносин, адже підставою подання цього позову слугувало виконання умов за спадковим договором, а саме право позивача як набувача майна за ним та фактично визнання позивача спадкоємцем ОСОБА_2 .

Таким чином, з огляду на заявлені предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що даний спір підсудний місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки позивачем у позовній заяві зазначена адреса: АДРЕСА_2 , то розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції Шевченківського районного суду міста Харкова в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по даній справі.

Керуючись ст.ст. 47, 189, 194, 238, 239, 241, 246, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Сумська, буд. 61, м. Харків, 61058, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції Шевченківського районного суду міста Харкова в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя М.М.Панов