Справа № 400/5168/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р. № 400/5168/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачівГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський район, Тернопільська область, 46001,

провизнання протиправним та скасування рішення від 07.05.2025 № 80; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.05.2025 № 80 про відмову позивачу в зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 17.06.1985 по 14.08.1987 згідно із записами трудової книжки від 14.07.1980 НОМЕР_1 ;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи МСО1 з 17.06.1985 по 14.08.1987 відповідно до записів трудової книжки від 14.07.1980 НОМЕР_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.04.2025 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення йому пенсії за віком. За результатами розгляду цієї заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення від 07.05.2025 № 80 про відмову йому в призначені пенсії на тій підставі, що у нього нібито недостатньо страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). На переконання позивача, вказане рішення є протиправним, оскільки при його прийняті орган Пенсійного фонду України необґрунтовано не зарахував до його страхового стажу період його роботи в МСО-1 з 17.06.1985 по 14.08.1987 на тій підставі, що запис про звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки. Позивач наполягає на тому, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У відзиві на позовну заяву від 30.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та у відзиві на позовну заяву від 04.06.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзиви аргументовано тим, що орган Пенсійного фонду України правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 від 22 до 32 років. Однак, страховий стаж позивача на день звернення до органів Пенсійного фонду України складав 21 рік 06 місяців 04 дні. Водночас до його страхового стажу не були зараховані період робот з 17.06.1985 по 14.08.1987 у зв`язку з тим, що відповідний запис у його трудовій книжці про звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки, і цей період не підтверджений первинними документами.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (без виклику сторін у судове засідання), а також про витребування у Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області доказів.

До відзиву на позовну заяву від 04.06.2025 Головне управління Пенсійного фонду України додало витребувані в нього докази.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно із записами №№ 8-9 трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 позивач працював з 17.06.1985 по 14.08.1987 столяром Басарабяского МСО (Республіка Молдова), що також підтверджується Довідкою архівної служби Районної Ради Басарабяска від 14.09.2023 № 01/199.

30.04.2025 позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області заяву за призначенням / перерахунком пенсії, в якій просила призначити їй пенсію за віком. До цієї заяви він додав, зокрема, Довідку архівної служби Районної Ради Басарабяска від 14.09.2023 № 01/199.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивачки була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке 07.05.2025 прийняло рішення № 80 про відмову у призначенні пенсії. Вказана відмова аргументована тим, що страховий стаж позивача становить 21 рік 06 місяців 04 дні при необхідному страховому стажу, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, не менше 22 роки. За доданими документами до страхового стажу позивача не враховано, зокрема, період роботи з 17.06.1985 по 14.08.1987 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що відповідний запис про звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки, а також відсутні підстави для врахування довідки про заробітну плату № 01/199 від 14.09.2023, виданої Архівною службою м. Басарабяска.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду України протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. Так, позивач переконаний, що такими діями відповідачів порушено його право на призначення та отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Тому страховий стаж обчислюється за період роботи:

до 31.12.2003 на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

після 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, період роботи позивачки до 01.01.2004 може бути зарахований до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відтак періоди роботи позивачки до 01.01.2004 згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можуть бути зараховані до страхового (трудового) стажу на підставі документів, що їх підтверджують.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тому в разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 01.01.2004 встановлюється на підставі відповідних записів у ній. При цьому на тривалість страхового стажу не впливає юридичний факт отримання чи не отримання застрахованою особою заробітної плати за відповідний період.

У матеріалах пенсійної справи в наявності є копія трудової книжки позивача НОМЕР_1 , заповнена 14.07.1980.

Проте, підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 17.06.1985 по 14.08.1987 в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.05.2025 № 80 вказано, зокрема, те, що відповідний запис запис про звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки, а також відсутні підстави для врахування довідки про заробітну плату № 01/199 від 14.09.2023, виданої Архівною службою м. Басарабяска.

Відповідно до статті 15 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, підписану 29.08.1995 в м. Кишиневі, ратифіковану Законом України від 29.10.1996 № 434/96-ВР, необхідні для пенсійного забезпечення документи, які видані у встановленому порядку на території України і на території Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в силу цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, приймаються без легалізації.

Згідно з абзацом першим пункту 4.1 Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (чинна у Республіці Молдова станом на 14.08.1987 дата вчинення запису № 9 трудової книжки про звільнення позивача), при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, вносяться у трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.

Відповідно до частини п`ятої статті 44 Кодексу законів про працю Молдавської РСР (чинна у Республіці Молдова станом на 14.08.1987 дата вчинення запису № 9 трудової книжки про звільнення позивача) при звільнені трудова книжка видається працівнику або службовцю в день звільнення.

Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх обліком, зберіганням і видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації (абзац другий пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради Професійних Союзів від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (чинна у Республіці Молдова станом на 14.08.1987 дата вчинення запису № 9 трудової книжки про звільнення позивача).

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до 09.06.2021) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що засвідчення запису у трудовій книжці про звільнення нечітким відбитком печатки не може бути підставою для незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Відтак рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком від 07.05.2025 № 80 є протиправним, а позовні вимоги позивачки в частині скасування зазначеного рішення підлягають задоволенню.

Відповідно до підпункту 2, абзацу п`ятого підпункту 3, підпункту 4 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 № 28-2), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань:

планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду;

організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства;

забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат.

Таким чином, належним відповідачем в адміністративних справах щодо зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу є орган Пенсійного фонду України, який здійснює пенсійні виплати на території, на якій проживає заявник.

Оскільки позивачка проживає в Миколаївській області, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області є належним відповідачем щодо вищевказаних позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією до платіжної інструкції від 15.05.2025 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Оскільки цим рішенням позов задоволено, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: по 605,60 грн з кожного (?1211,20 : 2 = ?605,60).

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський район, Тернопільська область, 46001; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.05.2025 № 80 про відмову у призначенні пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008; зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи з 17.06.1985 по 14.08.1987 відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_1 , заповненої 14.07.1980.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський район, Тернопільська область, 46001; ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 12 червня 2025 року