Справа № 520/2330/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

10 червня 2025 р. справа № 520/2330/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про виконання рішення суду у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Центральна площа, буд. 3, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, 58000, )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024р. по справі №520/2330/24 адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №40 від 13.12.2023 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату №31 від 22.09.2014 року, виданої ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2023р. про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та ухвалити відповідне рішення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024р. рішення ХОАС від 04.03.2024р. залишено без змін.

До суду від представника позивача надійшла заява в порядку ст.382 КАС України, в якій він просить суд:

- встановити засоби судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року по справі № 520/2330/24, що набрало законної сили 22.05.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у 10-денний строк подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року по справі № 520/2330/24, що набрало законної сили 22.05.2024 року.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що відповідачем ігнорується виконання судового рішення повністю в частині розгляду заяви про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 31.07.2024р. прийнято до розгляду заяву представника позивача, подану в порядку статті 382 КАС України у справі та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, надати до суду докази виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024р. по справі №520/2330/24.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до суду надано пояснення з приводу виконання вищевказаного рішення суду, згідно змісту яких заявник зазначає, що органом пенсійного фонду вказане рішення суду виконано в межах повноважень визначених законодавством.

Ухвалою суду від 13.08.2024р. зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області протягом 30-ти днів з дня набрання чинності цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024р. по справі №520/2330/24.

На виконання вищевказаної ухвали суду представником Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до суду надано звіт, в якому відповідач зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024р. по справі №520/2330/24 головним управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 12.12.2023р. про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

За результатом повторного розгляду заяви головним управлінням прийнято рішення від 27.06.2024р. №40 про відмову у проведенні перерахунку керуючись положеннями ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки довідка про заробітну плату не підтверджена первинними документами.

Зокрема, відповідачем зазначено, що позовні вимоги щодо перегляду обчислення пільгового стажу позивачем не заявлялись. Згідно з даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 періоди з 1991 року по 1996 року зараховані до пільгового стажу, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Представником позивача до суду надано заперечення на затвердження звіту ГУ ПФУ в Чернівецькій області, згідно змісту якого остання просила:

- відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у прийнятті та затвердженні «заяви про виконання ухвали суду», яка не є звітом про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року по справі № 520/2330/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року по справі № 520/2330/24, що набрало законної сили 22.05.2024 року.

Надаючи правову оцінку наданому звіту та запереченням проти нього, суд зазначає наступне.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Розгляд звіту про виконання судового рішення здійснено судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом №4094-ІХ, в порядку письмового провадження.

Як зазначалося вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024р. в цій справі зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2023р. про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та ухвалити відповідне рішення.

Разом з тим, згідно наданого відповідачем до суду звіту вбачається, що на виконання вищевказаного рішення суду відповідачем було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 12.12.2023р. про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах.

За результатом повторного розгляду вказаної заяви головним управлінням було прийнято рішення від 27.06.2024р. №40, яким повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії.

Підставою такої відмови стало те, що відповідно ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" довідка про заробітну плату не підтверджена первинними документами.

Зокрема, відповідачем зазначено, що згідно з даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 періоди з 1991 року по 1996 року зараховані до пільгового стажу, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Зазначені підстави відмови у перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах є іншими ніж ті, що були предметом розгляду цієї справи, у зв`язку з чим між сторонами фактично виник новий публічно-правовий спір. Відтак, суд в межах вирішення питання про встановлення судового контролю в цій справі позбавлений повноважень з перевірки ухваленого рішення відповідача на предмет його законності та обґрунтованості.

Стосовно посилань представника позивача на те, що відповідачем до суду було надано не звіт про виконання судового рішення, а заяву, суд зазначає, що оцінка цього процесуального документу сторони здійснюється перед усім з врахуванням його змісту, а не назви, за яким подана заява є звітом про виконання судового рішення. Вона містить відомості, необхідні для вирішення питання у межах процедури судового контролю за виконанням рішення суду. Інакший підхід є проявом надмірного формалізму та не сприяє меті здійснення судового контролю.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для затвердження звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

На підставі викладеного та керуючись статтями 248, 293, 294, 382, 382-1, 382-2, 382-3 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024р. по справі №520/2330/24.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Другого апеляційного адміністративного суду. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.В. Григоров