Справа № 380/14507/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Львівсправа № 380/14507/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 242464,04 грн,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (відповідач/Національна академія), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо невидання нового грошового атестату та довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 (надбавок, доплат, підвищень) та премії (за 24 місяці військової служби перед звільненням) для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (зі змінами) із зазначенням індексації грошового забезпечення та доплати до грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»);

- зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного видати новий грошовий атестат та нову довідку про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби (з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2021 року, грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 25%, доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року у розмірі 25% та доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 33% відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту») для подання її до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надіслання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 31 серпня 2021 року, надіслати їх до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надіслання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 31 серпня 2021 року;

- стягнути з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення за період із 03 січня 2017 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення, грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби 28 червня 2024 року, перерахунку грошового забезпечення та вихідної допомоги при звільненні з військової служби за період з 31 серпня 2021 року по 28 червня 2024 року із розрахунку 1332,22 грн в день, усього 242464,04 грн за шість місяців із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року позовну заяву повернуто в частині позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за несвоєчасну виплату при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 по 31 серпня 2021 року, доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 25%, доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року у розмірі 25%, доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 33% відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту», грошового забезпечення з 30 січня 2020 року по 31 серпня 2021 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, яка відбулася 19 грудня 2022 року.

Ухвалою судді від 29 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в частині позовних вимог, які стосуються:

- визнання протиправною бездіяльності Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо невидання нового грошового атестату та довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 (надбавок, доплат, підвищень) та премії (за 24 місяці військової служби перед звільненням) для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (зі змінами) із зазначенням індексації грошового забезпечення та доплати до грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»);

- зобов`язання Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного видати новий грошовий атестат та нову довідку про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби (з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2021 року, грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 25%, доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року у розмірі 25% та доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 33% відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту») для подання її до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надіслання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 31 серпня 2021 року, надіслати їх до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надіслання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 31 серпня 2021 року;

- стягнення з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасну виплату при звільненні одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням індексації грошового забезпечення за період із 03 січня 2017 року по 30 серпня 2021 року, доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року, доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року та доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року, яка відбулася 28 червня 2024 року, із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі Порядок № 44).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника Національної академії від 31 серпня 2021 року № 224 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення з 31 серпня 2021 року. На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 380/315/23 Національна академія 28 червня 2024 року виплатила позивачу перераховану одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахуванням: індексації грошового забезпечення за період із 03 січня 2017 року по 30 серпня 2021 року; доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року; доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року; доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 11985,28 грн. Отже, остаточний розрахунок при звільненні з військової служби Національна академія провела з позивачем не у день його звільнення, яке відбулося 31 серпня 2021 року, а лише 28 червня 2024 року на виконання судового рішення у справі № 380/315/23. Тому позивач відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП України) має право на виплату середнього грошового забезпечення за час затримки такого розрахунку за період з 31 серпня 2021 року по 28 червня 2024 року (але не більш як за шість місяців), сума якого, визначена відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», становить 223712,72 грн. Утім відповідач, на переконання позивача, протиправно не нарахував та не виплатив йому середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Також позивач уважає, що має право на отримання нових грошового атестата та довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби із зазначенням: індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2021 року; грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року та з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року відповідно; доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 25%; доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року у розмірі 25%; доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 33%. Вказані грошовий атестат та довідка необхідні позивачу для здійснення перерахунку та виплати його пенсії з 31 серпня 2021 року. Утім відповідач, на переконання позивача, протиправно відмовив йому у виготовленні таких документів.

Позивач, уважаючи зазначену поведінку відповідача протиправною, звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що Правилами організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затвердженими наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (в редакції наказу від 14 лютого 2020 року № 44 (далі Правила № 44), передбачено порядок доповнення відомостей грошового атестата військовослужбовця під час його звільнення з військової служби обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Можливості та порядку видачі «нового грошового атестату» Правилами № 44 не передбачено. Зважаючи на вказане, у відповідача відсутні можливість та правові підстави для видачі позивачу нового грошового атестату. У затвердженій вказівкою Департаменту фінансів Міністерства оборони України, викладеною в листі від 28 березня 2018 року № 248/3/6/885, формі довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії не передбачено відображення відомостей про виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовця, отже, у відповідача відсутні можливість та правові підстави для видачі позивачу довідки про розмір грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з включенням до неї відомостей про суми індексації грошового забезпечення.

Щодо вимог про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідач зазначає, що спірні правовідносини, які виникли між Національною академією та позивачем, регулюються не КЗпП України, а спеціальним законодавством, отже, порядок, встановлений КЗпП України, стосовно оплати праці та відповідальності за порушення цього порядку до правовідносин між позивачем та Національною академією не застосовується. Належним способом захисту порушеного права позивача у межах спірних правовідносин може бути невиключення військовослужбовця без його згоди зі списків Національної академії відповідно до вимог спеціального законодавства (пункт 242 Положення № 1153/2008). Однак позивач не скористався порядком захисту порушеного права, що прямо передбачений нормами спеціального законодавства. Також позивач не заявляв жодних претензій щодо проведеного з ним розрахунку, натомість сам просив про його виключення зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення.

Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідач зазначає, що обов`язок зазначеної виплати у Національної академії виникає не у зв`язку з виконанням позивачем обов`язків служби як це передбачено пунктом 1 Порядку № 44, а також право на виплату таких сум він набуде не у зв`язку з виконанням обов`язків під час військової служби (пункт 2 Порядку № 44), а через протиправну, на думку позивача, бездіяльність відповідача, що пов`язана з неправильним розрахунком розміру його грошового забезпечення, тому підстави для задоволення таких вимог відсутні.

З огляду на наведене у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 12 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року позовну заяву повернуто в частині позовних вимог.

Ухвалою судді від 29 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін в частин позовних вимог.

Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року клопотання представника відповідача від 08 серпня 2024 року про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року провадження у справі поновлено.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з витягом із наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 31 серпня 2021 року № 224 позивача з 31 серпня 2021 року виключено із списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення.

Зазначеним наказом наказано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 57970,00 грн.

08 липня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 380/19539/21 (набрало законної сили 25 жовтня 2022 року), яким, зокрема:

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2021 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 03 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року, з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу четвертого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року за виключенням раніше виплаченої частини індексації;

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року;

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 доплату за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 25%, доплату за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року у розмірі 25% та доплату за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 33% відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту» з урахуванням раніше виплачених сум.

21 вересня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 380/19539/21 (набрало законної сили 07 грудня 2023 року), яким, зокрема:

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 28 лютого 2018 із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січня 2008 року та за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березня 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року, з урахуванням виплачених сум індексації;

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року;

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 25%, доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року у розмірі 25% та доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 33% відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту», з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, з урахуванням виплачених сум.

30 квітня 2024 року Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову у справі № 380/315/23 (набрала законної сили 30 квітня 2024 року), якою, зокрема:

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням індексації грошового забезпечення за період із 03 січня 2017 року по 30 серпня 2021 року, доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року, доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року та доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року;

- зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 31 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року, доплати за вчене звання доцента за період з 04 вересня 2019 року по 19 грудня 2022 року та доплати за вчене звання професора за період з 31 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 380/315/23 Національна академія 28 червня 2024 року виплатила позивачу:

- перераховану одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 11985,28 грн;

- компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 5821,33 грн.

Наведена обставина підтверджується випискою з карткового рахунку позивача.

22 травня 2024 року представник позивача адвокат Гомзяк Ігор Андрійович звернувся в інтересах позивача до Національної академії із заявою, в якій просив розглянути можливість добровільного виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 380/315/23, крім того, просив, зокрема:

- видати ОСОБА_1 новий грошовий атестат та нову довідку про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби (з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2021 року, доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 25%, доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року у розмірі 25% та доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 33% відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту») для подання її до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надіслання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 31 серпня 2021 року, надіслати їх до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надіслання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 31 серпня 2021 року;

- нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення за період із 03 січня 2017 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення - 19 грудня 2022 року, перерахунку грошового забезпечення та вихідної допомоги при звільненні з військової служби за період з 31 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року із розрахунку 920,40 гривень в день із одночасною компенсацією під час виплати сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Листом від 01 червня 2024 року за № 3395 Національна академія повідомила представника позивача у відповідь на його заяву від 22 травня 2024 року, зокрема, про те, що:

- сума доплати одноразової грошової допомоги на виконання судового рішення у справі № 380/315/23 становить 12167,80 грн, таку буде виплачено в добровільному порядку після виділення та надходження грошових коштів для її виплати;

- компенсацію втрати частини доходів на виконання судового рішення у справі № 380/315/23 буде виплачено в добровільному порядку після виділення та надходження грошових коштів для її виплати;

- можливості та порядку видачі «нового грошового атестату» Правилами № 104 не передбачені; повноваженнями з доповнення виданих грошових атестатів наділені територіальні центри комплектування та соціальної підтримки;

- у затвердженій вказівкою Департаменту фінансів Міністерства оборони України, викладеною в листі від 28 березня 2018 року № 248/3/6/885, формі довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії не передбачено відображення відомостей про виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовця;

- порядок, встановлений КЗпП України, стосовно оплати праці та відповідальності за порушення цього порядку до правовідносин між ОСОБА_1 та Національною академією не застосовується; правові підстави для нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо видачі нових грошового атестата та довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби, а також нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Щодо вимоги, яка стосується видачі нового грошового атестата, суд ураховує таке.

Порядок видачі, опис та порядок заповнення грошового атестата військовослужбовців визначено в пункті 11 Правил організації фінансового забезпечення військових частини, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (в редакції наказу від 14 лютого 2020 року № 44, далі Правила № 44).

Відповідно до підпункту 11.1 пункту 11 Правил № 44 грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, зокрема у разі звільнення військовослужбовця з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).

Згідно з підпунктом 11.3 Правил № 44 грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо (друкованим способом або ручкою), підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється у журналі реєстрації вихідної документації.

Перший примірник грошового атестата видається під підпис у картці добового рахунку військовослужбовця, в якій зазначається дата його видачі, а другий - залишається в діловодстві фінансового органу військової частини.

Грошові атестати звільнених з військової служби військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, долучаються до документів, що подаються до обласного ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) для призначення пенсії чи виплати окладу за військовим званням (окладу за військовим званням та посадового окладу) - на тих, які мають право на пенсійне забезпечення чи на одержання протягом року з дня звільнення окладу за військовим званням (окладу за військовим званням та посадового окладу).

У грошових атестатах військовослужбовців, які одержували протягом року з дня звільнення оклад за військовим званням (оклад за військовим званням та посадовий оклад), після закінчення виплати окладу (окладів) у пункті 13 записується, за який період і в якій сумі виплачено оклад за військовим званням (оклад за військовим званням та посадовий оклад). Цей запис засвідчується підписом начальника фінансового органу обласного (Київського міського) військового комісаріату (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) і скріплюється гербовою печаткою.

Після остаточного розрахунку з цими особами їхні грошові атестати повертаються до районного (міського) військового комісаріату (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) для долучення до особових справ.

Отже, суд встановив, що Правилами № 44 не передбачено можливості та порядку видачі нового грошового атестата.

За цих обставин у задоволенні позовної вимоги про видачу нового грошового атестата необхідно відмовити.

Щодо вимоги, яка стосується видачі нової довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби, суд ураховує таке.

За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262).

Відповідно частин першої та третьої статті 43 Закону № 2262 пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393) доповнено абзацом восьмим (щодо обчислення грошового забезпечення для призначення пенсій) такого змісту: «Для осіб, які звільнені із служби, у тому числі військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, відряджених до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших підприємств, установ та організацій, зокрема у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, з 1 березня 2018 р. та пізніше, або осіб, які померли (загинули) в зазначений період і на час звільнення (смерті) мають менше ніж 24 календарні місяці служби, середньомісячна сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми таких видів грошового забезпечення за останні фактичні місяці служби підряд перед звільненням (смертю) починаючи з 1 березня 2018 р. на кількість таких місяців».

У зв`язку з цим для призначення пенсій за Законом № 2262 військовослужбовцям, звільненим з військової служби з березня 2018 року, фінансовими органами військових частин, установ та організацій у яких військовослужбовці перебували на грошовому забезпеченні перед звільненням з військової служби надаються, зокрема довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсій відповідно до статті 43 Закону № 2262 (далі - довідка про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії).

Форму довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії доведено вказівкою Департаменту фінансів Міністерства оборони України, викладеною в листі від 28 березня 2018 року № 248/3/6/885.

Водночас суд зазначає, що у матеріалах справи немає жодних доказів про те, що позивачу призначена пенсія відповідно до Закону № 2262, а тому відсутні підстави для видачі позивачу з метою перерахунку та виплати пенсії з 31 серпня 2021 року довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за 24 місяці перед звільненням з військової служби з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2021 року, грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, доплати за науковий ступінь доктора наук за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 25%, доплати за вчене звання доцента за період з 01 березня 2018 року по 04 вересня 2019 року у розмірі 25% та доплати за вчене звання професора за період з 05 вересня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 33% відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту».

Крім того, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено можливості видачі «нової довідки» для перерахунку пенсії, незалежно від підстав перерахунку.

Отже, на переконання суду, позивач не надав доказів того, що його право на перерахунок пенсії з 31 серпня 2021 року порушене, а тому в задоволенні вищевказаних позовних вимог необхідно відмовити.

Також суд відзначає, що питання видачі позивачу нового грошового атестата та нової довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби за аналогічних обставин вже було предметом судового розгляду у справі № 380/315/23, за результатами розгляду якої Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову від 30 квітня 2024 року, якою відмовив у задоволенні вимог позивача в цій частині.

Щодо вимоги, яка стосується нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд ураховує таке.

Насамперед суд відзначає, що з урахуванням ухвали суду від 29 липня 2024 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог предметом розгляду у цій справі є позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні виключно за несвоєчасну виплату при звільненні з військової служби перерахованої одноразової грошової допомоги, яка відбулася 28 червня 2024 року.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом № 2011.

Відповідно до статті 1 Закону № 2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 2 статті 1-2 Закону № 2011 у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пункт 2 цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За змістом частини четвертої статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом третім пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року (далі Положення № 1153), передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз викладених правових норм дає підстави дійти висновку, що звільнений з військової служби військовослужбовець на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечений матеріальним і грошовим забезпеченням. Тобто у разі звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.

Суд встановив, що позивач виключений зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення з 31 серпня 2021 року, натомість перерахована одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 11985,28 грн виплачена йому відповідачем на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 380/315/23 28 червня 2024 року.

Отже, станом на день звільнення позивача з військової служби відповідач не провів з позивачем розрахунок у повному обсязі.

За змістом частини першої статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

А за змістом статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352), яким, зокрема викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352, яка була чинною на час виплати позивачу заборгованості з грошового забезпечення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суд відзначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у разі, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульоване положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними, та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 806/1899/17 та від 31 травня 2018 року у справі № 823/1023/16.

З огляду на вказане суд відхиляє доводи відповідача про те, що порядок, встановлений КЗпП України, стосовно оплати праці та відповідальності за порушення цього порядку до спірних правовідносин не застосовується.

Суд відзначає, що нормами статей 116, 117 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі ж невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується ситуацій, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Натомість частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих ситуацій, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак у цьому разі законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Якщо ж спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 380/3007/20.

Отже, за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення статті 117 КЗпП України, згідно із якою на відповідача покладається обов`язок виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Крім того, у постанові від 16 лютого 2023 року у справі № 420/20192/21 Верховний Суд зауважив, що передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку. Зважаючи на викладене, питання про стягнення на користь працівника середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні може вирішуватися судом одночасно з вирішенням спору про розміри належних звільненому працівникові сум або бути окремим предметом судового розгляду.

Суд також ураховує, що стаття 116 КЗпП України оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу визначає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні. У постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно із якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Крім цього, у постанові від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23 Верховний Суд виснував, що жодною нормою права не обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що, своєю чергою, надалі вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Твердження відповідача про те, що спеціальним законодавством встановлено особливий порядок захисту прав військовослужбовців під час їх виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а тому вимога позивача щодо стягнення середнього грошового забезпечення не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає способу захисту його прав, який прямо передбачений законодавством пунктом 242 Положення № 1153, суд відхиляє. Адже позивач не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення до проведення з ним повного розрахунку відповідно до абзацу третього пункту 242 Положення № 1153, що виключало б вину відповідача у невиплаті на момент звільнення позивача з військової служби усіх належних йому сум та як наслідок звільняло б від відповідальності за статтею 117 КЗпП України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд з урахуванням фактичних обставин справи, та встановленого правового регулювання спірних правовідносин, які виникли між сторонами, доходить висновку про те, що оскільки відповідач не провів з позивачем на день його виключення зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення розрахунок у повному обсязі, а саме не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні у належному розмірі, що встановлено судовим рішенням у справі, яке набрало законної сили, то позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні, за який у відповідача виникає обов`язок випалити позивачу середнє грошове забезпечення, а також алгоритму розрахунку розміру середнього грошового забезпечення за цей період, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем позивачу станом на 31 серпня 2021 року (дата виключення зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення) одноразової грошової допомоги при звільненні у належному розмірі.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 380/315/23 відповідач 28 червня 2024 року виплатив позивачу перераховану одноразову грошову допомогу у розмірі 11985,28 грн.

Тож спірним у цих правовідносинах є період з 01 вересня 2021 року (перший день після виключення позивача зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення) по 27 червня 2024 року (день, що передує дню остаточного розрахунку).

Вказаний спірний період стягнення середнього грошового забезпечення у цій справі умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року Законом № 2352 і після цього.

Період з 01 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом № 2352) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України до внесення у неї змін Законом № 2352, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосуватися принцип співмірності та, суд, відповідно, може зменшити таку виплату.

Проте період з 19 липня 2022 року по 27 червня 2024 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати середнього заробітку працівникові шістьма місяцями.

Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, отже така є сталою та послідовною.

Обраховуючи розмір середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яке підлягає виплаті на користь позивача, суд бере до уваги наведені вище правові висновки Верховного Суду та зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема у разі, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л» пункту 1 розділу І Порядку № 100).

За змістом пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з розрахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у справі № 380/19539/21, наданим Національною академією, розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням (червень - липень 2021 року) становив 82597,50 грн (41298,75 грн за червень 2021 року та 41298,75 грн за липень 2021 року).

Кількість календарних днів за червень - липень 2021 року становить 61 день.

Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням становить 1354,06 грн (82597,50 грн/61 календарний день).

Водночас суд наголошує, що для обчислення розміру середньоденного грошового забезпечення позивача суд ураховує саме той розмір грошового забезпечення, який належав позивачу за відповідні обрахункові періоди з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у справі № 380/19539/21, яке набрало законної сили, адже відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Період за час затримки розрахунку при звільненні з 01 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом № 2352), який регулюється редакцією статті 117 КЗпП України до внесення у неї змін Законом № 2352, становить 321 календарний день. Сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за вказаний період, становить 434653,26 грн (1354,06 грн х 321 календарний день).

Період за час затримки розрахунку при звільненні з 19 липня 2022 року (з дати набрання чинності Законом № 2352) до 19 січня 2023 року (шість місяців відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352) становить 185 календарних днів. Сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за вказаний період, становить 250501,10 грн (1354,06 грн х 185 календарних днів).

Оцінюючи, водночас, розмір середнього грошового забезпечення, яке належить виплатити позивачу за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року, суд звертає увагу на таке.

У порівнянні із розміром присудженої позивачу перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні (11985,28 грн) визначену судом у цій справі суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року (434653,26 грн) не можна вважати співмірною, оскільки вона більш ніж у 36 разів її перевищує.

Отож, суд дійшов переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив відповідач, і сумою середнього грошового забезпечення за час затримки цієї виплати, а тому вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити таку виплату.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Отже, положення Цивільного кодексу України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин, а у цьому випадку спорів щодо проходження і звільнення з публічної служби.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Хоча законодавство не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні, у таких правовідносинах працівник має діяти добросовісно, утримуючись від дій, які могли б порушити права інших осіб (частина друга статті 13 Цивільного кодексу України), та, не зловживаючи правом в інших формах (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена у часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

У таких ситуаціях невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, з урахуванням середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 805/3167/18-а, від 30 жовтня 2019 року у справі № 806/2473/18.

З огляду на очевидну неспівмірність суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд уважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 12170,30 грн, зважаючи на такий розрахунок.

Зокрема істотність частки складових перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні із середнім грошовим забезпеченням за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року становить: 11985,28 грн (сума перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні)/434653,26 грн (середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку) = 0,028.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,028, становить 12170,30 грн: 1354,06 грн (середньоденне грошове забезпечення) х 0,028 х 321 (кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року).

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Визначена судом сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, становить 250501,10 грн.

Отже, загальна сума середнього грошового забезпечення, на яку має право позивач відповідно до статті 117 КЗпП України в редакціях до набрання чинності 19 липня 2022 року Законом № 2352 і після цього, становить 262671,40 грн (12170,30 грн + 250501,10 грн).

Водночас суд звертає увагу на те, що визначена судом сума середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (262671,40 грн) є більшою, ніж та, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача (242464,04 грн).

Суд звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

З урахуванням меж заявлених позовних вимог суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у тому розмірі, який просить позивач, а саме 242464,04 грн.

Крім цього, суд ураховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № 2340/3023/18, згідно з якою суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні під час виплати працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Щодо позовної вимоги в частині проведення разом із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44 суд зазначає таке.

Порядком № 44 дійсно передбачена щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

Однак необхідно звернути увагу на те, що пункт 1 Порядку № 44 визначає умови та механізм такої компенсації у зв`язку з виконанням перерахованими у цьому пункті особами своїх обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Проте суд зауважує, що виплата середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не передбачена в структурі грошового забезпечення, а є санкцією, мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні працівника (військовослужбовця), тож не є виплатою у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

До того ж обов`язок зазначеної виплати у відповідача виник не у зв`язку з виконанням позивачем обов`язків служби як це передбачено пунктом 1 Порядку № 44, а право на виплату таких сум позивач набув не у зв`язку з виконанням обов`язків під час військової служби (пункт 2 Порядку № 44), а саме через протиправну бездіяльність відповідача як це встановлено судом, що пов`язана з несвоєчасним розрахунком при звільненні.

З урахуванням викладеного суд критично оцінює позицію, яка викладена позивачем у змісті позовних вимог, щодо нарахування та виплати йому компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, оскільки такі вимоги позивача суперечать пунктам 1 та 2 Порядку № 44.

Отже, вимога позивача щодо проведення разом із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок про звільненні одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44 задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2908,68 грн, тож, ураховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 1939,72 грн сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (вул. Героїв Майдану, 32, м. Львів, 79026) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 242464,04 грн задовольнити частково.

Стягнути з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 242464,04 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1939,72 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 10 червня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна