Справа № 120/124/25
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2025 р. Справа № 120/124/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вул. Національна, 6А, м. Жмеринка, Вінницька обл., 23100)

до: Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (вул. Коцюбинського, 23, с. Мурафа, Жмеринський р-н, Вінницька обл., 23530)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Керівник Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (далі - позивач) позовною заявою до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів щодо організації проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру; зобов`язання відповідача відповідно до чинного законодавства забезпечити організацію проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру.

В обґрунтування заявлених позовних вимог керівник Жмеринської окружної прокуратури зазначає, що на території Мурафської сільської ради знаходиться парк-пам`ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк". Однак протягом тривалого часу сільська рада не вживає заходів щодо внесення до Державного земельного кадастру інформації про межі вказаного парку, що, в свою чергу, унеможливлює його належне використання та зберігання, створює ризики використання території парку не за цільовим призначенням. Наведена бездіяльність відповідача й стала підставою звернення керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.01.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.01.2025 за вх.№5567/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що є правонаступником Федорівської сільської ради, яка ще у 2009 році затвердила технічну документацію щодо встановлення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк». Примірник цієї документації був переданий до відділу земельних ресурсів (нині - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області). Оскільки необхідна документація виготовлена, затверджена, передана до кадастрового органу, відповідач вважає, що в повному обсязі виконав обов`язки, які передбачає закон. Відсутність внесення відомостей до Державного земельного кадастру, на думку відповідача, є результатом бездіяльності саме Держгеокадастру, а не його. Крім того, відповідач наголошує на тому, що позивач помилково трактує невнесення інформації до ДЗК як бездіяльність органу місцевого самоврядування, хоча повноваження щодо державної реєстрації земельних ділянок належать виключно кадастровим реєстраторам. Також відповідач зауважує, що прокуратура вказує лише на «ймовірність» нецільового використання земель, не надаючи доказів фактичної шкоди чи реального порушення режиму охорони. Відповідач стверджує, що припущення не можуть бути підставою для задоволення позову. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з відзивом відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Ухвалою суду від 09.06.2025 у задоволенні клопотання відповідача відмовлено.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької обласної Ради народних депутатів №371 від 29.08.1984 «Про класифікацію і мережу територій і об?єктів природно-заповідного фонду області» затверджено Перелік державних парків-пам?яток садово-паркового мистецтва місцевого значення області.

Пунктом 15 Додатку 7 вищевказаного переліку закріплено створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк", площею 4,3 га, який знаходиться на території с. Федорівка, являє собою ландшафтний парк, створений на початку XIX століття, в парку зростає 60 видів дерев і чагарників місцевих порід, а також інтродуктовані: тис ягідний, ялина срібляста, дуб пірамідальний, сосна веймутова і чорна віком 150-200 років.

Рішенням 14 сесії скликання Федорівської сільської ради Шаргородського району №110 від 23.12.2008 "Про внесення змін щодо збільшення площі сільського парку" внесено зміни щодо збільшення площі сільського парку-пам?ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення, шляхом приєднання до нього лісового масиву площею 5,8 га, боліт - 1,0 га, під ставком - 0,6 га, під греблею - 0,1 га у єдине ціле.

07.05.2009 рішенням 16 сесії 5 скликання Федорівської сільської ради Шаргородського району "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж парку-пам?ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" на території с. Федорівка Федорівської сільської ради Шаргородського району Шаргородського району Вінницької області, якою визначено площу 11,2102 га, в тому числі: під зеленими насадженнями загального користування - 9,5068 га, під водою - 0,6751.

Відповідно до Охоронного зобов?язання від 16.01.2013, виданого начальником Держуправління охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, Федорівській сільській раді Шаргородського району передано для забезпечення режиму охорони та збереження парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк", загальною площею 4,3 га.

Наказом Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області № 40 «ОД» від 02.04.2013 затверджено Положення про парк-пам?ятку садового-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк", відповідно до п.п. 1.1 якого встановлено, що парк-пам?ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" (далі - парк-пам?ятка) був створений у відповідності з рішенням облвиконкому від 29.08.1984 №371.

Парк-пам`ятка загальною площею 4,3 га розташований на території с. Федорівка Шаргородського району і знаходиться в користуванні Федорівської сільської ради (далі - користувач) (п. 1.2 Положення).

Парк-пам`ятка входить до кладу природно-заповідного фонду України, охороняється національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання (п. 1.3 Положення).

Парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва створено з метою охорони ландшафтного парку, створеного в 2-ій половині 19 ст. В парку зростає 60 видів дерев і чагарників місцевих порід, а також інтродуковані: тис ягідний, ялина срібляста, дуб пірамідальний, сосна веймутова і чорна віком 150-200 років (п. 2.1 Положення).

Територія, якій надано статус парк у-пам`ятки, не вилучається з користування землекористувача, який здійснює в його межах свою діяльність згідно з цим Положенням.

Землекористувач на території парк у-пам`ятки в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про природно-заповідний фонд України", іншими законодавчими і нормативно-правовими актами та цим Положенням, забезпечує і несе відповідальність за належний стан та додержання встановленого режиму території Пам?ятка природи (п.п. 1.4, 1.5 Положення).

Межі парку-пам`ятки встановлюються, в натурі, оформляються відповідним знаками та інформаційними матеріалами, наносяться на планово-картографічні матеріали територіальних органів Держземагентства та землекористувача, відображаються у відповідних формах статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма №6-зем) та землевпорядній документації, обов?язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій (п. 1.6 Положення).

Рішенням Мурафської сільської ради №24 від 10.12.2020 розпочато процедуру реорганізації Федорівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області шляхом приєднання до Мурафської сільської ради. Визначено, що Мурафська сілська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Федорівської сільської ради.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 15.05.2024 №0-2-0.6-4350/2-24 у Державному фонді документації із землеустрою на місцевому рівні наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж парку-пам?ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" на території с. Федорівка Федорівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Також зазначено, що державний акт на право постійного користування на дану земельну ділянку не виготовлявся.

Відповідно до листа відповідача від 10.05.2024 № 06-07371 сільською радою не вживалися заходи щодо винесення меж в натурі (на місцевості) по об`єкту природно-заповідного фонду - парку-пам?ятки садово-паркового мистецтво місцевого значення "Федорівський парк".

За інформацією Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької ОВА від 14.05.2024 №01-15-08/1667 проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території парку-пам?ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" до Управління для погодження не надходив.

Крім того, з листа відповідача від 28.10.2024 № 06-07-942 установлено, що ним подано клопотання до Управління розвитку територій інфраструктури Вінницької ОВА щодо переоформлення Положення та охоронного зобов`язання на об`єкт природно-заповідного фонду, а саме парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" у зв`язку зі зміною адміністративно-територіального устрою. Також вказано, що земельна ділянка не внесена до державного земельного кадастру, при наявності коштів буде проведена її інвентаризація та внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.10.2024 №0-2-0.6-9416/2-24 інформація стосовно встановлення меж в натурі на місцевості парку-пам?ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" відсутня.

Таким чином, Жмеринською окружною прокуратурою в процесі своєї діяльності встановлено, що відповідач не вживає заходів щодо внесення до Державного земельного кадастру інформації про межі вказаного парку, що, в свою чергу, унеможливлює його належне використання та зберігання, створює ризики використання території парку не за цільовим призначенням.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Щодо підстав звернення прокурора до суду з цим позовом, то суд зазначає, що відповідно до ст. 131-1 Конституції в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом

Згідно із ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.

Зокрема, таке представництво полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Ч. 3 та 4 ст. 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, за змістом процитованої норми прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює їх неналежно. Таке нездійснення захисту полягає в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їхнього захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Стосовно ж наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, зазначила, що нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Тому ключовою підставою для визначення права прокурора на звернення до суду з цим позовом є встановлення факту невжиття Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області дій щодо захисту інтересів держави.

З матеріалів справи видно, що на підставі положень ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 53 КАС України прокурор звернувся із листом № 52/2-807вих-24 від 02.05.2025 до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області з приводу здійснення заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства Мурафською сільською радою.

Листом № 52/2-1714вих-24 від 07.05.2025 Держекоінспекцією у Вінницькій області повідомлено про те, що нею не здійснювалися планові заходи держаного нагляду (контролю).

Листом від 15.10.2025 прокурор просив надати інформацію чи немає у Державної екологічної інспекції у Вінницькій області заперечень щодо вжиття Жмеринською окружною прокуратурою заходів позовного характеру.

У світлі таких обставин справи суд наголошує на висновках щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 про те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: вагомість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З матеріалів справ не вбачається того, що Держекоінспекція відреагували на подане прокурором повідомлення, або заперечила свою бездіяльність, вжила передбачених законом заходів у межах наявних у неї повноважень для усунення порушення законодавства відповідачем, про які стверджує прокурор у позові, самостійно звернулася до суду з позовом або заявили про такий намір тощо.

Тож суд вважає, що звернення до суду прокурора в цьому конкретному випадку є обґрунтованим і спрямоване на захист інтересів держави, які належним чином не захищають органи державної влади, уповноважені на це у спірних правовідносинах.

Суд зазначає, що оскільки питання належного функціонування об`єктів природно-заповідного фонду відповідає інтересам держави, а отримана прокурором під час листування інформація свідчила про наявність ознак порушення природоохоронного законодавства, невжиття інспекцією заходів реагування, в тому числі по зверненню з позовом до суду в інтересах держави, то наявність підстав для його звернення в суд обґрунтована та підтверджена.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Ч. 1 ст. 4 Закону України від 25.06.1991 № 1264-ХІІ "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі Закон № 1264-ХІІ) передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1264-ХІІ державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Пунктом "і" ч. 1 ст. 19 Закону № 1264-ХІІ передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах своєї компетенції приймають рішення про організацію територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Закону № 1264-ХІІ до складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 2 Земельного кодексу України (далі ЗК України) суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно з пунктом "в" ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Пунктами "д", "к" ч. 1 ст. 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

За змістом ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (стаття 44 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 7 ст. 79-1 ЗК України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Ч. 8 ст. 79 ЗК України передбачено, що у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України № 2456-ХІІ від 16.06.1992"Про природно-заповідний фонд України" (далі Закон № 2456-ХІІ) межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Приписами ч. 3 ст. 26 Закону № 2456-ХІІ передбачено, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 2456-ХІІ органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

Згідно із ст. 1 Закону України № 858-IV від 22.05.2003 "Про землеустрій" (далі Закон № 858-IV) під проектом землеустрою розуміють сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Відповідно до ст. 19 Закону № 858-IV до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності.

Згідно зі ст. 20 Закону № 858-IV землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

Статтею 22 цього ж Закону передбачено, що підставою для здійснення землеустрою є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.

Згідно зі статтею 25 Закону № 858-IV одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Ст. 47 Закону № 858-IV передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою: збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини; проведення науково-дослідних робіт; встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно - заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій. Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.

Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.

Таким чином, природоохоронне законодавство України передбачає ідентифікацію територій природно-заповідного фонду для чого в обов`язковому порядку розробляються проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду. Органи місцевого самоврядування, зокрема сільські та селищні ради, в межах своїх повноважень несуть відповідальність за організацію охорони територій природно-заповідного фонду місцевого значення, у тому числі за ініціювання та здійснення землеустрою з метою встановлення меж таких територій у натурі (на місцевості). Законодавство України покладає на них обов`язок забезпечити розробку відповідної документації із землеустрою, внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а також сприяти охороні і збереженню об`єктів природно-заповідного фонду. Наведене убезпечує від використання землі на території природно-заповідного фонду (в тому числі заказника) не за цільовим призначенням та запобігає її протиправному привласненню.

Відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах його обов`язки було виконано ще у 2009 році, коли затверджено технічну документацію.

Однак суд зазначає, що сам факт затвердження та навіть передання цієї документації до ГУ Держгеокадастру не є завершенням процедури внесення земельної ділянки до Державного земельного кадастру (ДЗК).

Законодавством передбачено, що саме орган місцевого самоврядування ініціює винесення меж в натурі (на місцевості) та оформлення землевпорядної документації, яка є підставою для внесення даних до ДЗК.

Згідно з п. 1.6 Положення про парк-пам?ятку садового-паркового мистецтва місцевого значення "Федорівський парк" межі мають бути: встановлені в натурі, оформлені відповідними знаками, нанесені на планово-картографічні матеріали, відображені у формі №6-зем. Водночас ці дії сільською радою не були виконані, що прямо випливає з її ж листа від 10.05.2024 та підтверджується відповіддю ГУ Держгеокадастру від 29.10.2024, де вказано на відсутність інформації про встановлені меж в натурі.

Крім того, відповідач стверджує, що не несе відповідальності за невнесення відомостей до ДЗК, оскільки це нібито виключна компетенція державного кадастрового реєстратора. Але для цього реєстратору необхідно подати повний пакет документів, зокрема: проект землеустрою/технічну документацію, акт встановлення меж на місцевості, кадастровий план тощо. При цьому відповідач сам визнає, що винесення меж на місцевості не проводилося, а згідно інформації від Управління розвитку територій та інфраструктури ОВА від 14.05.2024 проект землеустрою не надходив до погодження.

Таким чином, відсутність внесення до ДЗК наслідок бездіяльності саме органу місцевого самоврядування, а не реєстратора.

Також необґрунтованим є твердження відповідача про відсутність негативних наслідків або ризиків, адже законодавство не ставить обов`язок діяти у сфері охорони довкілля в залежність від вже заподіяної шкоди. Достатньо встановити, що передбачені законом дії не були вчинені, хоча були необхідними, можливими і перебували у межах компетенції органу влади.

З огляду на це, бездіяльність селищної ради має всі ознаки протиправності. Таким чином, доводи відповідача не спростовують факту його бездіяльності.

Відтак, з метою забезпечення дотримання режиму охорони та збереження об`єкта природно-заповідного фонду, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів щодо організації проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру та зобов`язати відповідача відповідно до чинного законодавства забезпечити організацію проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру.

За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач є суб`єктом владних повноважень у відповідності до положень ч.2 ст. 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись 2, 6, 53, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області щодо невжиття заходів щодо організації проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати Мурафську сільську раду Жмеринського району Вінницької області відповідно до чинного законодавства забезпечити організацію проведення робіт із внесення відомостей про земельну ділянку парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Федорівський парк» до Державного земельного кадастру..

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Жмеринська окружна прокуратура (вул. Національна, 6А, м. Жмеринка, Вінницька обл., 231000, )

Відповідач: Мурафська сільська рада Вінницької області (вул. Коцюбинського, 23, с. Мурафа, Жмеринський р-н, Вінницька обл., 23530, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 10.06.2025 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна