Справа № 160/12031/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
09.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у період з 31.08.2023 року по 25.09.2023 року включно;
25.07.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що «відзив у додатках», проте у додатках не вказано «відзив».
Судом встановлено, що до файлу «Відзив» не долученого самого ж відзиву.
27.07.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про недоліки відзиву, зазначені судом вище.
22.08.2024 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, де вказав, що у відповіді на відзив позивач зазначає та підтверджує обставини, що військова частина НОМЕР_1 розрахувалася з позивачем, що є підставою для закриття провадження в зв`язку з відсутністю предмету спору та відсутність порушеного права у позивача. Звернено увагу суду на хибні висновки позивача щодо визнання позовних вимог позивача, в тексті відзиву по справі військової частини НОМЕР_1 відсутні будь-які ствердження або докази щодо визнання позовних вимог. Навпаки в тексті відзиву чітко визначена позиція військової частини НОМЕР_1 щодо не визнання позовних вимог та підтверджується документально. Твердження позивача щодо «інформації від інших військовослужбовців ЗСУ» нічим не підтверджується та не відповідає дійсності.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №772 від 06.10.2023 року:
21. молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_4 від 28.08.2023 року №384 на посаду офіцера резерву 2 запасної роти, вважати таким, що 06.10.2023 року справи та посаду командира 2 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону здав, справи та посаду офіцера 2 запасної прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3440 грн на місяць, шпк «капітан», ВОС 0210003.
01.03.2024 року позивач звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування додаткової винагороди у період з 31.08.2023 року по 25.09.2023 року включно, так як у цей момент знаходився в районі виконання бойового завдання НОМЕР_2 стрілецького батальйону у АДРЕСА_1 до передачі посади новому командиру 2-ї стрілецької роти. По теперішній час грошову винагороду не отримав за вказаний період.
У матеріалах справи наявні «скріншоти» про зарахування на картку позивача: 31.05.2024 року грошових коштів у сумі 11 883,55 грн від в/ч НОМЕР_1 та 26.07.2024 року 953,22 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року. В подальшому дію воєнного стану в Україні неодноразово продовжено.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнято Постанову №168.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується в таких розмірах, зокрема:
- 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
- у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Також суд вказує, що за правовою позицією Верховного Суду від 05.08.2024 року по справі №200/4100/23 перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів та підтвердження цих обставин указаними документами.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, означене не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.
Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко