Справа № 420/5886/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5886/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області від №65 від 27.01.2025 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до загального страхового стажу, відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 від 12.07.1994 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком на підставі ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20.01.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивачка з 27.07.1981 р. по 08.06.2002 р. працювала в Одеському ПО «Прессмаш» та з 18.01.2016 року працює у ФОП ОСОБА_2 . Зазначений трудовий стаж підтверджується Трудовою книжкою (Дублікат) НОМЕР_2 від 12.07.1994 року.

У позові зазначено, що відповідно до ч.1 ст.26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років, оскільки загальний трудовий стаж позивачки становить більше 30 років, тому вона має право на призначення пенсії за віком.

20.01.2025 року позивачка звернулась до територіального відділу Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії, проте рішенням №65 від 27.01.2025 року, винесеним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, відмовлено у призначенні пенсії. До загального стажу не враховано період роботи: згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення дублікату трудової книжки. Період роботи не зазначено. З 01.09.1979 року по 18.07.1981 р. так як згідно атестату від 18.07.1981 року НОМЕР_3 прізвище зазначено ОСОБА_3 , а у Витязі з Державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 . З 01.09.1984 по 24.06.1987 р. згідно диплому від 24.06.1987 р. НОМЕР_4 , оскільки цей період перетинається з періодом роботи.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №65 від 27.01.2025 року, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на таке. Позивачка пояснює, що у зв`язку з втратою трудової книжки в 1994 році було складено Дублікат трудової книжки НОМЕР_5 від 12.07.1994 року, відповідно до приписів розділу 5 Інструкції №58. Оскільки дублікат трудової книжки НОМЕР_2 заповнено 12.07.1994 року, а тому зазначення в ній періодів, які передують даті її заповнення, відповідає Інструкції №58. Таким чином, відповідач протиправно зазначив в рішенні від 27.01.2025 року №65 про незарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з дублікатом трудової книжки від 12.07.1994 року НОМЕР_2 .

Що стосується періоду навчання з 01.09.1979 року по 18.07.1981 р., позивачка пояснювала, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 24.10.2024 року Роздільнянським відділом ДРАЦС у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), актовий запис 161 дошлюбне прізвище зазначено ОСОБА_4 . При складанні Атестату про отримання освіти неправильно було перекладено прізвище з російської мови на українську, однак факт навчання підтверджується Довідкою №247 від 26.09.2024 року, виданою ДНЗ «Лиманський професійний ліцей» код 02546387.

Таким чином, посилаючись на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, позивач вважає, що має необхідний стаж для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 03.03.2025 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк на усунення недоліків.

07.04.2025 року від представника позивача надійшла заява, якою недоліки позовної заяви було усунуто шляхом надання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ст. 160 КАС України, а саме з зазначенням у позові поштового індексу позивача та з уточненням позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.04.2025 року позовну заяву (уточнену) прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

23.04.2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.01.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, яким прийнято рішення №65 від 27.01.2025 року про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону за відсутністю необхідного страхового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області погоджується з прийнятим рішенням №65 від 27.01.2025 року. Зазначає, що відсутні підстави для визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оскільки страховий стаж позивача становить 7 років 7 місяців 16 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки. Трудова книжка позивача НОМЕР_2 заповнена з порушенням вимог Інструкції № 162, оскільки дата заповнення трудової книжки не відповідає даті першого запису в трудовій книжці. Період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 згідно атестату НОМЕР_3 не врахований, оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 , яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті ОСОБА_3 . Додаткових доказів, передбачених п. 3, 26 Порядку № 637, позивачем надано не було. Період навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_4 не зарахований, оскільки період навчання перетинається з роботою.

Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 від 12.07.1994 року, відповідач посилався на те, що судом не може прийматися відповідне рішення, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження органів ПФУ.

30.04.2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Харківський області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавцем встановлено два критерії щодо визначення права на призначення пенсії за віком, а саме: досягнення відповідного віку та наявність страхового стажу. Відповідно до наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу на час звернення з заявою про призначення пенсії: - вік позивача складав 61 рік; - страховий стаж - 07 років 07 місяців 16 днів (при необхідних не менше 30 років у 2024 році), що є недостатнім та не дає підстав для призначення пенсії за віком. Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою №637. За доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не враховано: - періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки; - період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 згідно атестату НОМЕР_3 , оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище « ОСОБА_4 », яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті « ОСОБА_3 »; - період навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_4 , оскільки період навчання перетинається з роботою. Стаж з 2016 року зараховано згідно даних реєстру застрахованих осіб.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає, що ним правомірно та на законних підставах прийнято рішення №65 від 27.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 20.01.2025 року про призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За принципом екстериторіальності заяву позивачки від 20.01.2025 року розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 року (а.с. 19) за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.01.2025 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до змісту цього рішення:

Необхідний вік становить 60 років. Вік заявника 61 рік.

Необхідний страховий стаж становить 30 років. Страховий стаж заявника - 7 років 7 місяців 16 днів.

До страхового стажу не зараховано:

періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки;

період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 згідно атестату НОМЕР_3 , оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 , яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті ОСОБА_3 ;

період навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_4 , оскільки період навчання перетинається з роботою.

Стаж з 2016 року зараховано згідно даних реєстру застрахованих осіб.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону України №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, передбаченого у цій частині статті.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах спірних правовідносин звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 20.01.2025 року про призначення пенсії за віком по досягненню 60-річного віку відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-ІV.

Отже, за наявності страхового стажу не менше 30 років (з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року) позивачка може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 року (а.с. 19) про відмову в призначенні пенсії за віком за результатами розгляду заяви від 20.01.2025 року, до страхового стажу не зараховано:

періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки;

період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 згідно атестату НОМЕР_3 , оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 , яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті ОСОБА_3 ;

період навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_4 , оскільки період навчання перетинається з роботою.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів випливає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи дублікат Трудової книжки НОМЕР_2 дата заповнення 12.07.1994 року (а.с. 5).

У трудовій книжці (дублікат) НОМЕР_2 дата заповнення 12.07.1994 року наявні такі записи, що стосуються трудового стажу, зокрема:

27.07.1981 зарахована контролером другого розряду до механозбирального цеху Одеського ПО «Прессмаш», запис на підставі наказу №1090 від 24.07.1981.

17.05.1982 присвоєний третій розряд контролера;

01.11.1991 присвоєний четвертий розряд контролера;

26.10.1998 звільнена по ст. 40 п. 1 КЗпП України. Проте, наявна відмітка про те, що запис №4 (щодо звільнення) є недійсним;

13.05.2000 звільнена по ст. 40 п. 1 КЗпП України. Проте, наявна відмітка про те, що запис №5 (щодо звільнення) є недійсним.

08.06.2002 - звільнена по ст. 40 п. 1 КЗпП України.

18.01.2016 прийнята на роботу на посаду завідуючого виробництвом ФОП ОСОБА_2 , запис на підставі наказу №1 від 18.01.2016 року.

У позові вказано, що на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивачка продовжує працювати у ФОП ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, Трудова книжка НОМЕР_2 позивача є дублікатом оформленим 12.07.1994 року.

Наказом Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110) (далі Інструкція №158).

Згідно п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.1 Інструкції №58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п.п. 2.6, 2.7, 2.8, 2.9 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Згідно п. 2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Розділ 5 Інструкції №58 передбачає можливість та порядок видачі Дублікату трудової книжки, а саме:

5.1. Особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

5.2. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

5.3. Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

5.4. Не зазначаються у підсумованому загальному стажі роботи, а записуються окремим рядком із посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів, крім відомостей, що передбачені у пункті 2.18 цієї Інструкції, такі записи:

а) про час перебування у народному ополченні та партизанських загонах із зазначенням дати зарахування і дати звільнення із служби;

б) про роботу як члена артілі промислової кооперації.

5.5. Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

5.6. Дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник.

Дублікат видається на підставі заяви працівника та отриманої ним у письмовому вигляді інформації зі штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації про виникнення надзвичайної ситуації або Антитерористичного центру при Службі безпеки України про проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник, що надається в довільній формі.

У разі відновлення доступу до трудової книжки записи з дубліката про періоди роботи переносяться до трудової книжки. При цьому на першій сторінці дубліката робиться напис: "Дублікат анульовано", посвідчується печаткою роботодавця за останнім місцем роботи працівника та дублікат повертається його власнику.

Отже, Інструкція №58 передбачає можливість та порядок видачі дублікату трудової книжки, зокрема, у разі її втрати, непридатності, відсутністю доступу до трудової книжки, тощо.

Як пояснює позивачка у позові, у зв`язку з втратою трудової книжки в 1994 році було складено Дублікат трудової книжки НОМЕР_5 від 12.07.1994 року.

Суд відхиляє посилання відповідача у спірному рішенні №65 від 27.01.2025 року (а.с. 19) на те, що періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 не зараховані, оскільки періоди роботи передують даті заповнення книжки.

Суд зазначає, що це має логічне пояснення, оскільки дублікат трудової книжки НОМЕР_2 оформлений 12.07.1994 року, а записи стосуються періодів роботи позивача, набутих до цього, що відповідає вимогам Інструкції №58.

Дослідивши зміст та оформлення трудової книжки (дублікат) НОМЕР_2 дата заповнення 12.07.1994 року, суд встановив, що записи у ній зроблено чітко, без будь-яких виправлень, у записах відсутні ознаки підчисток та підробок.

Отже, набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу.

Відповідно до ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається й на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві, стосовно того, що позивач не скористався можливістю підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідно до положень Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

Перш за все, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Тобто, порядок додаткового підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області при прийнятті оскарженого рішення №65 від 27.01.2025 року протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу періоду роботи з 27.07.1981 по 08.06.2002 рр., згідно записів Трудової книжки (дублікат) НОМЕР_2 дата заповнення 12.07.1994 року.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 рр.

Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Окрім того, згідно п. 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

У матеріалах справи наявні копії Атестату №1198 від 18.07.1981 року, виданого ОСОБА_5 , про те, що у період з 01.09.1979 по 18.07.1981 рр. вона навчалась у професійно-технічному училищі №5 м. Роздільна Одеської області УРСР (а.с. 8).

Відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 рр., оскільки у витязі з державного реєстру витягів актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну прізвища зазначено прізвище ОСОБА_4 , яке не відповідає зазначеному прізвищу у атестаті ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05.03.2024, прізвище позивачки до реєстрації шлюбу вказано, як ОСОБА_4 .

У Свідоцтві про народження (Повторно) серії НОМЕР_6 від 24.10.2024 року прізвище позивачки вказано ОСОБА_4 (а.с. 11).

Разом із тим, суд погоджується з посиланнями позивачки на те, що при складанні Атестату про отримання освіти неправильно було перекладено прізвище з російської мови на українську, однак факт навчання додаткового підтверджується Довідкою №247 від 26.09.2024 року, виданою ДНЗ «Лиманський професійний ліцей» код 02546387.

Інших підстав для незарахування позивачу періоду навчання до страхового стажу відповідачем у спірному рішенні не наведено.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області при прийнятті оскарженого рішення №65 від 27.01.2025 року протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 рр.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1984 по 24.06.1987 згідно диплому НОМЕР_4 .

У матеріалах справи наявна копія диплому НОМЕР_4 від 24.06.1987 року, виданого ОСОБА_1 , про те, що з 1984 по 1987 рр. вона навчалась в Одеському технікумі промислової автоматики (а.с. 10).

Відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду навчання, оскільки період навчання перетинається з роботою.

Вказані доводи відповідача підтверджуються обставинами справи, оскільки згідно записів у трудовій книжці (дублікат) НОМЕР_2 дата заповнення 12.07.1994 року, у період з 27.07.1981 (зарахована контролером другого розряду до механозбирального цеху Одеського ПО «Прессмаш», запис на підставі наказу №1090 від 24.07.1981) по 08.06.2002 року позивачка працювала на зазначеному підприємстві.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 року, як такого, що не відповідає критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

За загальним правилом, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 20.01.2025 року про призначення пенсії за віком по досягненню 60-річного віку відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-ІV.

Отже, за наведеного законодавчого регулювання, оскільки позивачка звернувся за пенсією пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, то набуває право на призначення пенсії з 20.01.2025 року, тобто з дня звернення за пенсією.

Суд також враховує, що страховий стаж, який зараховано за рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 року (7 років 7 місяців 16 днів) та страховий стаж, який безпідставно не зараховано, тобто період роботи з 27.07.1981 по 08.06.2002 рр., згідно записів Трудової книжки (дублікат) НОМЕР_2 дата заповнення 12.07.1994 року, а також період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 рр., у підсумку перевищує 30 років, необхідний для призначення пенсії за віком.

Таким чином, суд зауважує про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком, оскільки позивач задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону №1058 (після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років).

При цьому, оскільки заява від 20.01.2025 року по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області і рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №65 від 27.01.2025 року приймалось саме ним, то належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 27.07.1981 по 08.06.2002 рр., згідно записів Трудової книжки (дублікат) НОМЕР_2 дата заповнення 12.07.1994 року, а також періоду навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 рр., та призначити їй пенсію за віком з 20.01.2025 року.

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не підлягають задоволенню, позаяк управління не приймало рішень відносно пенсійного забезпечення позивача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1211,20 грн., де 1211,20 грн. - ставка судового збору сплачена позивачем за звернення до суду із цим позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №65 від 27.01.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.07.1981 по 08.06.2002 рр., згідно записів Трудової книжки (дублікат) НОМЕР_2 дата заповнення 12.07.1994 року, а також період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1981 рр., та призначити їй пенсію за віком з 20.01.2025 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61000, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук