Справа № 280/1872/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Справа № 280/1872/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ),

Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.10.2024 року №93 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на підставі п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу наступні періоди роботи, а саме: періоди роботи з 01.11.1984 року по 28.05.1985 рік згідно з дублікатом трудової книжки від 26.04.2000 НОМЕР_2 , періоди роботи згідно довідки від 31.05.2021 року № 306, з 26.07.1999 року по 01.04.2003 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію відповідно до пункту 2 частини 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 25.07.2024 року.

Позовна заява подана представником позивача Левицькою Ю.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 14.03.2025 серія АР № 1228010.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 25.07.2024 позивач звернувся до пенсійного органу за місцем свого мешкання із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2, яку за принципом екстериторіальності розглядало ГУ ПФУ в Донецькій області, однак у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.11.1984 по 28.05.1985 згідно з дублікатом трудової книжки від 26.04.2000 НОМЕР_3 , оскільки дата початку роботи не відповідає даті видачі трудової книжки. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно із довідкою від 31.05.2021 №306, оскільки довідка підписана начальником управління підбору, комплектування та розвитку персоналу, відсутні інформація щодо уповноваження на право підписання пільгових довідок, що не відповідає змісту додатку № 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), відсутні накази про атестацію робочих місць. Позивач не погоджується з відмовою в призначення пільгової пенсії, оскільки вважає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Так, позивач не може нести відповідальність за те, що дата початку роботи не відповідає даті видачі трудової книжки. Крім того, записи про трудову діяльність вносили в дублікат трудової книжки, тому природно, що дублікат трудової книжки виписувався датою пізніше (26.04.2000 року), ніж позивач почав трудову діяльність (1981 рік). Також, позивач не погоджується з відмовою в зарахуванні пільгового стажу згідно довідки від 31.05.2021 року № 306, оскільки недотримання роботодавцем вимог уточнюючої довідки або порядку проведення атестації не може впливати на можливість реалізації гарантованого Конституцією України права на пенсійне забезпечення. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 19.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 25.03.2025 продовжено встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 31.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від ГУ ПФУ в Запорізькій області засвідченні належним чином копії матеріалів пенсійної справи позивача, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення.

03.04.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області подало витребувані судом докази та відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 25.07.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком пільгових умовах. Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-VІ у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Оскаржуваним рішенням до пільгового стажу не зараховано періоди роботи за довідкою від 31.05.2021 №306, оскільки довідка надана заявником не додатку 5 Порядку №637, а саме відсутні відомості, що начальник управління підбору, комплектування та розвитку персоналу має повноваження на підпис пільгових довідок та відсутні накази про результати проведення атестації робочих місць. Також до страхового стажу позивача не зараховано періоди з 01.11.1984 по 28.05.1985, згідно з дублікатом трудової книжки від 26.04.2000 НОМЕР_2 , оскільки запис зроблено без додержання вимог зазначених в Інструкції № 58, а саме, дата початку роботи не відповідає даті видачі трудової книжки. Враховуючи усе вищенаведене вважає, що відповідач діяв на підставі та у межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.

18.04.2025 ГУ ПФУ в Донецькій області подало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. За принципом екстериторіальності заяву позивача та додані до неї документи розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області. До пільгового стажу роботи позивача не зараховано період роботи на посаді електрогазозварника у ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» відповідно до довідки № 306 від 31.05.2021, оскільки довідка підписана не уповноваженою особою; у довідці відсутня інформація щодо фактичної кількості часу роботи, відпрацьованої за Списком № 2; до довідки не долучено виписки з наказів по підприємству щодо проведення атестації робочого місця відповідно до вимоги пункту 10 Порядку № 383. Також, до страхового стажу позивача відповідно до дубліката трудової книжки НОМЕР_3 від 26.04.2000 не зараховано період роботи з 01.11.1984 по 28.05.1985 на підприємстві Будівельне підприємство «Оздоббуд», оскільки запис періоду роботи зроблено до дати заповнення трудової книжки; трудову книжку відкрито підприємством «Укрбуд», відомості про перейменування юридичної особи відсутні. За результатами розгляду заяви страховий стаж позивача склав 20 років 00 місяців 08 днів; пільговий стаж роботи за Списком № 2 не підтверджено. З огляду на вищевикладене, ГУ ПФУ в Донецькій області 17.10.2024 прийнято рішення № 93 про відмову в призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Отже відповідачем 1 не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.07.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі-Порядок 22-1) передбачено, що з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи наведене, заява позивача від 25.07.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви позивача від 25.07.2024 ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення № 93 від 17.10.2024 про відмову в призначенні пенсії.

За змістом вказаного рішення зазначено, що страховий стаж особи становить 20 років 0 місяців 08 днів, пільговий стаж за Списком №2 відсутній. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.11.1984 по 28.05.1985 згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_3 від 26.04.2000, оскільки дата початку роботи не відповідає даті видачі трудової книжки. До пільгового стажу роботи позивача не зараховано період роботи згідно довідки № 306 від 31.05.2021, оскільки довідка підписана начальником управління підбору, комплектування та розвитку персоналу, відсутня інформація щодо уповноваження на право підписання пільгових довідок, що не відповідає змісту додатку №5 Постанови №637, відсутні накази про атестацію робочих місць відповідно до вимоги пункту 10 Порядку № 383. Відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Не погодившись з рішенням відповідача 1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) №137-V 14 вересня 2006 року, визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок (абзац 3 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV).

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи (абзац 4 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Водночас пільговий стаж, роботи обчислюється з урахуванням Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, у тому числі уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, наказу про проведення атестації на відповідному робочому місці, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Зазначене відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду, яка викладено, зокрема, у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 31 березня 2020 року у справі № 678/65/17, від 02 грудня 2021 року у справі №263/9464/16-а тощо.

Як слідує зі змісту спірного рішення, період роботи згідно довідки № 306 від 31.05.2021 (з 26.07.1999 по 01.04.2003 в Публічному акціонерному товаристві «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - ПАТ «Запоріжсталь»)) не зарахований до пільгового стажу позивача у зв`язку з тим, що довідка підписана начальником управління підбору, комплектування та розвитку персоналу, відносно якого відсутня інформація щодо уповноваження на право підписання пільгових довідок, що не відповідає змісту додатку №5 Постанови №637, відсутні накази про атестацію робочих місць відповідно до вимоги пункту 10 Порядку № 383.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до записів №№7-8 у вкладишу трудової книжки позивача НОМЕР_4 від 17.03.1995, позивач у період з 26.07.1999 по 01.04.2003 працював у ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді електрогазозварника 5 розряду.

Відповідно до уточнюючої довідки від 31.05.2021 №306, виданої ПАТ «Запоріжсталь», яка була долучена до заяви про призначення пенсії та надана до суду, позивач був зайнятий повний робочий день на роботах з шкідливими та важкими умовами праці на комбінаті «Запоріжсталь» з 26.07.1999 по 01.04.2003 електрогазозварником цеху металоконструкцій, що передбачено Списком №2 розділ ХХХІІІ код 756 позиція 33 постанови КМУ №162 від 11.03.1994, №36 від 16.01.2003 як електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки.

Підстави для видачі: особова картка, штатний розклад, особові рахунки, накази про результати атестації робочих місць: №73 від 25.05.1995, зареєстрований Держекспертизою умов праці Запорізької області 18.05.1995; №160 від 06.04.2001 зареєстрований Держекспертизою умов праці Запорізької області 25.04.2001.

Зазначена довідка також містить усі необхідні відомості, визначені Порядком №637.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 11 березня 1994 № 162 затверджений Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до зазначеного Списку право на пенсію за віком на пільгових умовах мають електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів,що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки (розділ ХХХIII код КП ОКПО 756) вказаного Списку.

Отже, оскільки згідно вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, особи, які займають категорію професій «електрогазозварник електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки», яку займав позивач у період з 26.07.1999 по 01.04.2003, користуються правом на пенсію за віком на пільгових умовах, а надана уточнююча довідка підтверджувала зайнятість на вказаних роботах повний робочий день, у відповідача 1 не було правових підстав для відмови у врахуванні вказаного періоду до пільгового стажу позивача по Списку №2.

Аналогічним чином застосовано норми права Верховним Судом в постанові від 12.08.2020 у справі № 510/1401/16-а.

Крім того, слід також зауважити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку № 442 та пп. 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку 1 або Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

На переконання суду, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом, не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Відповідний правозастосовний підхід є усталеним у національній судовій практиці у відповідній сфері правовідносин та відображений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, а також постановах Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 732/2003/14 та від 05.03.2019 по справі №679/774/16-а.

Крім того, у разі незгоди з відомостями, зазначеними в документах позивача, пенсійний орган мав право на реалізацію повноважень, наданих йому частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV, а саме: вимагати відповідні документи від підприємства, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо, проте таким правом суб`єкт владних повноважень не скористався.

Позивач надавав до органу ПФУ уточнюючу довідку про пільговий характер роботи у ПАТ «Запоріжсталь» у період з 26.07.1999 по 01.04.2003, яка підтверджує наявність у нього пільгового стажу. При цьому, недоліки та неточності у поданій позивачем уточнюючій довідці не можуть впливати на право позивача на пенсійне забезпечення, оскільки відповідальним за зміст відповідних довідок та правильність їх складення є роботодавець, а не пенсіонер, отже позивач не може зазнавати негативних наслідків у вигляді відмови у врахуванні відповідних періодів роботи до пільгового стажу, якщо складені роботодавцем довідки мають недоліки.

Щодо посилання на невідповідність довідки додатку 5 Постанови №637, суд зауважує, що відповідачами не було надано належних обґрунтувань з цього приводу та не зазначено, у чому саме наявна невідповідність.

При цьому, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі № 607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі № 750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 229/1905/17 та від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Отже, суд вважає, що спірний період роботи позивача згідно довідки № 306 від 31.05.2021 з 26.07.1999 по 01.04.2003 в ПАТ «Запоріжсталь» підлягав зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2, а відмова в його врахуванні є протиправною.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.11.1984 по 28.05.1985 згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_3 від 26.04.2000, суд враховує наступне.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону№1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93, № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 2.2 Інструкції № 58 передбачено, що заповнення трудових книжок вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 5.2 Інструкції № 58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Пунктом 5.3 Інструкції № 58 визначено, що якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Системним аналізом вищевикладених положень Інструкції № 58 встановлено, що перевірку наявності первинних документів для внесення записів про роботу у період до дати оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи. Інструкція не містять будь-яких положень щодо здійснення такої перевірки іншими особами, відмінними від підприємства, яке оформлює дублікат трудової книжки.

За змістом оскаржуваного рішення, періоди роботи позивача з 01.11.1984 по 28.05.1985 згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_3 від 26.04.2000, не враховано до страхового стажу позивача через те, що дата працевлаштування не відповідає даті видачі трудової книжки.

Водночас, жодна норма чинного законодавства, у тому числі Інструкція №58, не містить вимоги щодо відповідності дати видачі трудової книжки (дублікату) даті працевлаштування.

Навпаки, положення пункту 5.3 Інструкції №58 дозволяє дійти висновку про те, що у разі видачі дублікату трудової книжки спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами, отже, очевидно, що дублікат трудової книжки заповнюється в часі пізніше від дати початку трудового стажу.

До матеріалів справи надано копію дублікату трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 26.04.2000, відповідно до якої зазначено, що позивач у період з 01.11.1984 по 28.05.1985 працював на Будівельному управлінні «Одесстрой» треста «ЗАС» на посаді газоелектрозварника 3-го розряду (записи №№1-2).

Слід врахувати, що записи щодо прийняття та звільнення з роботи в оскаржуваний період в дублікаті трудової книжки, містять номер та дату наказу на підставі яких такі бути внесені, засвідчені підписом особи, яка здійснила такий запис та скріплені печаткою відповідного підприємства.

Також, суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.

Суд наголошує на тому, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки у відповідності до вимог чинного законодавства покладається саме на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, а тому, наявність недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, що явно є неспівмірним з наслідками у вигляді неотримання пенсійного забезпечення.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.11.1984 по 28.05.1985 з посиланням на те, що дата працевлаштування не відповідає даті видачі трудової книжки, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами, адже підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку, що рішення від 17.10.2024 року №93 прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), наведені у такому рішенні підстави не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача спірних періодів роботи є необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про їх невідповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вказує на його протиправність та є підставою для скасування спірного рішення.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує таке.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача період роботи з 26.07.1999 по 01.04.2003 в Публічному акціонерному товаристві «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та до страхового стажу позивача період роботи з 01.11.1984 по 28.05.1985 згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_3 від 26.04.2000, отже, наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до пільгового та страхового стажу позивача відповідно.

Такий обов`язок необхідно покласти на орган Пенсійного фонду, який був компетентним щодо вирішення відповідного питання за принципом екстериторіальності у відповідності до Порядку №22-1 ГУ ПФУ в Донецькій області.

Водночас, у спірних правовідносинах судом не встановлено порушення прав позивача з боку ГУ ПФУ в Запорізькій області будь-якими його рішеннями, діями або бездіяльністю, а тому в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 необхідно відмовити.

Разом із тим, суд враховує, що обчислення стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок стажу роботи, що дає право на встановлення його достатність для призначення пенсії, а тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пільгову пенсію за Списком №2 є помилковим.

Отже з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 25.07.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Інші аргументи сторін не є визначальними для правильного вирішення даного спору.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що 1. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина 3 цієї норми вказує, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

Враховуючи висновок суду про наявність підстав для часткового задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким прийнято рішення, що зумовило порушення прав позивача у спірних правовідносинах, а саме: з ГУ ПФУ в Донецькій області, в сумі 968,96 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.10.2024 року №93 про відмову в призначенні пенсії, прийняте за результатами розгляду зави ОСОБА_1 від 25.07.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоди роботи з 26.07.1999 по 01.04.2003 в Публічному акціонерному товаристві «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», згідно з довідкою від 31.05.2021 №306.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.11.1984 по 28.05.1985, відповідно до дублікату трудової книжки НОМЕР_3 від 26.04.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 25.07.2024, подану ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, місцезнаходження: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 11.06.2025.

Суддя М.О. Семененко