Справа № 320/5656/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5656/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича, Секретаріату Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Офіс Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 (особи з інвалідністю війни) від 23.06.2020, яке подане через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-10827672 та порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправною бездіяльність Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 (особи з інвалідністю війни) від 23.06.2020, яке подане через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-10827672 та порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не вжиття відповідних заходів реагування за обставинами та фактами, викладеними у зверненні ОСОБА_1 (особи з інвалідністю війни) від 23.06.2020, яке подане через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-10827672 та порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправною бездіяльність Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича щодо не вжиття відповідних заходів реагування за обставинами та фактами, викладеними у зверненні ОСОБА_1 (особи з інвалідністю війни) від 23.06.2020, яке подане через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-10827672 та порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не надання роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення у відповіді Управління з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України згідно вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не надання відповіді на звернення ОСОБА_1 (особи з інвалідністю війни) від 23.06.2020, яке подане через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ -10827672 за підписом Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича та порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (особи з інвалідністю війни) від 23.06.2020, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язати Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (особи з інвалідністю війни) від 23.06.2020, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачі допустили бездіяльність за результатами розгляду звернення позивача.

Відповідачі та третя особа у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач 23.06.2020 звернувся на Урядовий контактний центр (Урядова «гаряча лінія») із зверненням (ФИ-10827676) такого змісту:

«Керуючись ст.40 Конституції України направляю Вам листа та повідомляю, що з листами ГПУ від 15.06.2020 за вих.№09/1/2-979-17, прокуратури Полтавської області від 12.06.2020 за вих.№04/2/2-4893-16, від 09.06.2020 за вих.№04/2/2-4893-16 повідомлено про вжиття заходів реагування на викладені мною порушення, але безпосередньо керівником Полтавської місцевої прокуратури Асташнік Є.О. станом на 23.06.2020 не здійснено жодного заходу реагування на факти викладені у моїх попередніх зверненнях - обґрунтовані докази у додатках та не надано жодної відповіді за його підписом, що є прямим порушенням моїх прав, як особи з інвалідністю війни.

Станом на 23.06.2020 за матеріалами КП №0001109 обвинувальний акт до суду не направлений, що є порушенням розумних строків та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку із викладеним прошу провести перевірки по вказаних фактах з притягненням винних осіб прокуратури до відповідальності з ініціюванням заслуховування матеріалів КП №0001109 Генеральною прокуратурою України та профільним Комітетом Верховної Ради України, адже мною визнано незаконними дії працівників поліції (понад 50 ухвал суду), на даний час унаслідок незаконних дій правоохоронців на даний час вже стягнуто з Держави понад 20 тисяч гривень та розглядаються судами справи, у тому числі Європейським судом з прав людини, який повідомив мене листом від 16.06.2020 досьє №22161/20 про отримання моєї кореспонденції від 27.05.2020 та від 28.05.2020 про початок процесуальних дій стосовно заяв.

Відповідь чекаю ґрунтовну по кожному питанню окремо, адже вказане питання офіційно досліджується на міжнародному рівні, а у разі відсутності повноважень перенаправити за належністю, а копію звернення окремо направити до Генеральної прокуратури України та ВРУ для реагування, адже Полтавською місцевою прокуратурою порушені мої права та ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що підтверджено доказами у додатках, листом ГСУ НПУ від 04.06.2020, що свідчить про корупцію в Полтавській місцевій прокуратурі, адже ряд рішень суду є невиконаними, а цьому надасть офіційну оцінку Європейський суд з прав людини до якого направлений ряд матеріалів - незаконних дій Держави Україна заява №55637/18 та заява №8612/19».

За результатами розгляду такого звернення Секретаріат Кабінету Міністрів України за підписом головного спеціаліста Сущик Л. повідомив про те, що «електронне звернення (від 23.06.2020 №ФИ-10827676), що надійшло до Кабінету Міністрів України, надіслане до Офісу Генерального прокурора 24.06.2020 за №41-Ф-011851/16 відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» ».

Вважаючи, що відповідачі неналежним чином розглянули звернення та допустили бездіяльність, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про відсутність у діях відповідачів протиправної бездіяльності.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Згідно частини першої статті 1 цього Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини першої статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частиною шостою статті 5 Закону № 393/96-ВР передбачено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Як вже зазначалося, позивач звернувся на Урядовий контактний центр із зверненням до Прем`єр-міністра України щодо обставин протиправних дій та бездіяльності працівників місцевої прокуратури та поліції у кримінальному провадженні №0001109.

Водночас, ні до повноважень Прем`єр-міністра України, ні до повноважень Кабінету Міністрів України не входить здійснення контролю за ходом кримінальних проваджень, а також і за діями посадових осіб, які здійснюють такі кримінальні провадження.

Таким чином, окреслені у зверненні позивача питання не входять до повноважень як Прем`єр-міністра України так і Кабінету Міністрів України.

При цьому, здійснення Кабінетом Міністрів України заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю, не є свідченням наявності у Уряду повноважень здійснювати нагляд у кримінальних провадженнях. Такі повноваження, як сам позивач про це вказує належать прокуратурі.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Згідно пунктів 1, 4 §158 глави 3 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2011 № 1156; далі - Регламент) звернення громадян, адресовані Кабінетові Міністрів, Прем`єр-міністрові, Першому віце-прем`єр-міністрові, віце-прем`єр-міністрам, Державному секретареві Кабінету Міністрів, міністру, який не очолює міністерство, розглядаються відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та в порядку, встановленому цим Регламентом.

Якщо вирішення питання, порушеного у зверненні, не належить до повноважень Прем`єр-міністра, Першого віце-прем`єр-міністра, віце-прем`єр-міністрів, Державного секретаря Кабінету Міністрів, міністра, який не очолює міністерство, Секретаріат Кабінету Міністрів надсилає звернення протягом п`яти днів за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється авторові.

На виконання викладених норм, оскільки питання, порушені позивачем у зверненні не входили до повноважень Прем`єр-міністра, воно було скероване Секретаріатом Кабінету Міністрів до Офісу Генерального прокурора, про що і було сповіщено позивача.

Таким чином, Секретаріат Кабінету Міністрів діяв правомірно у спірних правовідносинах, а Прем`єр-міністр та Кабінет Міністрів не допустили протиправної бездіяльності.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача, які стосуються невжиття відповідачами безпосередніх заходів реагування на порушення, допущені у кримінальному провадженні, оскільки, як зазначалося, наведене не належить до повноважень відповідачів. Більше того, оцінка дій посадових осіб під час здійснення ними кримінальних проваджень не входить до компетенції адміністративного суду, а права позивача, що порушені внаслідок вчинення злочину або ж у ході здійснення кримінального провадження, не можуть бути захищені в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку

Повний текст постанови складений 09.06.2025.