Справа № 320/28647/25
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

10 червня 2025 року м. Київ 320/28647/25

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Леонтович А.М., ознайомившись з заявою про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві про забезпечення позову в якому просить:

- зупинити дії оскаржуваного рішення/заборони вчиняти такі дії, як звернення стягнення за податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у місті Києві: від 03.03.2025р.: №010-2657-Ш0073907 від 03.03.2025р: №010-2657-Ш0073907 від 03.03.2025р: №010-2657-Ш0073907 від 03.03.2025р: №010-2657-Ш0073907 від 06.05.2025р.: №010-2657- Ш0073907 від 06.05.2025р.: №010-2657- ЦА0073907 від 06.05.2025р.: №010-2657- Ш0073907 від 06.05.2025р: №010-2657- Ш0073907 з підстав неузгодженості та протиправності зазначених податкових повідомлень-рішень та у зв`язку передчасністю з підстав подання позову про їх скасування.

В обґрунтування наведеної вище заяви представник позивача зазначає, прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є очевидно протиправними та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Зазначає, що податкове зобов`язання: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023- 2024 p.p. визначено за наступні об`єкти нерухомості (будівлі готельні та торговельні), які розташовано за адресами:

Одеська обл., м. Білгород-Дністровськ, с. Затока, вул. Лазурна, 57

Одеська обл., м. Білгород-Дністровськ, с. Затока, вул. Лазурна, 57/1

Одеська обл., м. Білгород-Дністровськ, с. Затока, вул. Лазурна, 67а/1

Одеська обл., м. Білгород-Дністровськ, с. Затока, вул. Лазурна, 76а

Не погодившись з ППР за 2023 р. від 06.05.25 р. та за 2024 р. від 03.03.25 p., позивач їх оскаржує та звертається з позовом до суду.

Вважає такі рішення протиправними та такими, що порушують закон, оскільки відповідно до спільного наказу ОТУ «Одеса» та Одеської обласної військової адміністрації від 07 червня 2024 року № 13/18 «Про встановлено особливого режиму в`їзду та виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на окремих територіях Одеської області в умовах правового режиму воєнного стану», відповідно до розпорядження Кароліно-Бугазького сільського голови від 17.04.2025 року № 43 "Про обмеження доступу осіб до ділянок пляжних зон вздовж прибережної берего-захисної смуги узбережжя Чорного моря у межах Кароліно-Бугазької сільської територіальної громади в умовах правового режиму воєнного стану" у зв`язку із високою загрозою для життя та здоров`я людей, пов`язаною зі збройною агресією російської федерації проти України, з метою підтримання громадської безпеки і порядку, збереження житія цивільних осіб обмежено: перебування осіб, крім тих, що виконують військові/спеціальні завдання, на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Кароліно- Бугазької сільської територіальної громади на час дії воєнного стану до його скасування/припинення.

Зазначає, що військові дії країни-агресора, що стали причиною введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року, офіційно визнані та засвідчені обставинами непереборної сили відповідно до листа Торгово- промислової палати України від 28.02.2022 2024/02.0-7.1.

У відповідності до положень Закону «Про торгово-промислові палати України», форс- мажорними обставинами або обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (cm. 14-1 Закону).

Таким чином, зазначені в згаданому листі ТПП обставини, що виникли у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є невідворотними, надзвичайними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договірними, податковими та іншим зобов`язаннями згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів. Відповідно форс-мажор унеможливив виконання таких зобов`язань до скасування невідворотних обставин.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, у смт. Затока Кароліно-Бугазської сільської територіальної громади Білгород- Дністроського району Одеської області бойові дії велися.

Вказує, що згідно наказу начальника Одеської обласної військової адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання «Одеса» від 14.10.2024 № 36/32, доводимо для врахування в роботі та доведення до відома причетних розпорядження голови (начальника) Білгород Дністровської районної державної (військової) адміністрації від 15.11.2024 № 181/А-2024 «Про доведення до відома наказу від 14 жовтня 2024 року № 36/32 «Про встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на окремих територіях Одеської області в умовах правового режиму воєнного стану»», що додається.

Відповідно до статей 1, 4, пункту б частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Порядку встановлення особливого режиму в їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455, на виконання вимог спільного наказу оперативно-тактичного угруповання «Одеса» та Одеської обласної військової адміністрації від 14 жовтня 2024 року № 36/32 «Про встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на окремих територіях Одеської області в умовах правового режиму воєнного стану», зважаючи на високу загрозу для життя та здоров`я людей, спричинену збройною агресією проти України:

- відділу з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (Олександр ЛЄКОНЦЕВ) довести зміст спільного наказу оперативно-тактичного угруповання «Одеса» та Одеської обласної військової адміністрації від 14 жовтня 2024 року № 36/32 «Про встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на окремих територіях Одеської області в умовах правового режиму воєнного стану» до відома підприємств, установ, організацій.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд виходить з наступного.

Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або - очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

- зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові від 22.12.2022 у справі № 640/31815/21 Верховний Суд виснував: «Колегія суддів зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними».

Зміст вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити адміністративний позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Стосовно посилання заявника на наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача суд зазначає, що таке, в цьому випадку, може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на цьому етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваної постанови.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

На підтвердження протиправності дій відповідача щодо предмету заявленого спору, позивач не надав суду жодного доказу.

Таким чином, у разі забезпечення цього позову шляхом вжиття заходів щодо заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти будь-які дії щодо позивача, стосовно проведення призову на військову службу під час мобілізації до набрання чинності рішенням суду, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У свою чергу, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Метою забезпечення позову є невідкладне реагування суду задля запобіганню можливого порушення прав позивача та можливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 (справа № 826/16509/18) та від 26.12.2019 (справа № 640/13245/19).

Суд зазначає, що у разі забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення/заборони вчиняти такі дії, як звернення стягнення за податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у місті Києві: від 03.03.2025р.: №010-2657-Ш0073907 від 03.03.2025р: №010-2657-Ш0073907 від 03.03.2025р: №010-2657-Ш0073907 від 03.03.2025р: №010-2657-Ш0073907 від 06.05.2025р.: №010-2657- Ш0073907 від 06.05.2025р.: №010-2657- ЦА0073907 від 06.05.2025р.: №010-2657- Ш0073907 від 06.05.2025р: №010-2657- Ш0073907 з підстав неузгодженості та протиправності зазначених податкових повідомлень-рішень та у зв`язку передчасністю з підстав подання позову про їх скасування до набрання законної сили рішенням суду у цій справі, суд фактично надасть правову оцінку правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, до розгляду справи по суті, що у свою чергу не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги, заявлені позивачем у цьому клопотанні, не узгоджуються з цілями, на які направлено вжиття заходів забезпечення позову, а отже доводи позивача в обґрунтування клопотання про забезпечення позову на думку суду є припущенням того, що права та інтереси позивача можуть бути порушені.

Відтак, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою.

Керуючись статтями 150-154, 241, 243, 256 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) сторонам (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Суддя Леонтович А.М.