Справа № 320/9980/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м.Київ №320/9980/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просить суд:

- визнати протиправними бездіяльність суб`єкта владних повноважень Міністерства юстиції України, яка полягала у невиконанні у повному обсязі вимог частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- визнати наказ Міністерства юстиції України від 06.02.2024 № 391/7 нечинним;

- зобов`язати Міністерство юстиції України прийняти рішення про визнання прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювання рішень державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича від 08.10.2021 №№ 60846074, 60848460 та інших, що були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав на квартири у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності документів, що підтверджують присвоєння цим об`єктам нерухомого майна адреси про державну реєстрацію прав;

- зобов`язати Міністерство юстиції України прийняти дійсно вмотивоване рішення Міністерства юстиції України відповідно до вимог статті 371 Закону та пункту 16 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990, за фактом неодноразового порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. законодавства у сфері державної реєстрації прав, шляхом складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та негайного повідомлення про незаконні дії ОСОБА_2 відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 07.02.2022 він уклав попередній договір до купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Пізніше позивачу стало відомо, що вказаний будинок не був введений в експлуатацію, а тому інформація, внесена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо вказаної квартири є недостовірною. На цій підставі позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про здійснення перевірки вказаного державного реєстратора, притягнення усіх винних осіб до відповідальності та вилучення недостовірних даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За наслідком розгляду заяв позивача Міністерством юстиції України двічі проведено камеральну перевірку державного реєстратора та встановлено порушення ОСОБА_2 вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", проте відповідачем не вилучено відомості щодо квартири АДРЕСА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі цього позивач знову звернувся до відповідача зі скаргою від 29.01.2024 на рішення від 08.10.2021 №60846074, 60848460 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. Однак, наказом Міністерства юстиції України від 06.02.2024 №391/7 залишено скаргу позивача без розгляду через сплив строку на подання скарги. Вважаючи наказ та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 29.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 07.06.2024 відмовлено у клопотанні позивача про здійснення розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що позивач неодноразово звертався до Міністерства юстиції України щодо наявності недостовірних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та проведення перевірки реєстраційних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 стосовно будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач у своїх зверненнях наголошував на наявності недостовірних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме порушення приватним нотаріусом Щелковим Д.М. вимог ст. 3, 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, під час проведення державної реєстрації прав на квартири у будинку за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності документів, що підтверджують присвоєння цим об`єктам нерухомого майна адреси. В той же час, позивач підтверджує, що не мав достатньо доказів для встановлення факту порушення Закону під час державної реєстрації об`єкту. На підставі вищезазначених звернень була проведена камеральна перевірка приватного нотаріуса Щелкова Д.М. Результати перевірки зафіксовані Наказом Міністерства юстиції України №2280/5 від 19.06.2023 та актом за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухому майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича №3494/19.1.1/23 від 19.06.2023. З результатами перевірки та вищезазначеними Наказом та актом позивач був ознайомлений в повному обсязі. Результати проведеної камеральної перевірки позивача не задовольнили і він звернувся повторно до Міністерства юстиції України зі скаргою про проведення додаткової всебічної перевірки всіх обставин внесення недостовірної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_1 . На вищевказані скарги позивачу були надані відповіді. Зокрема, позивачу було роз`яснено, що Законом та Порядком здійснення Міністерством юстиції України контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.206 №990, не передбачено підстави та порядок перегляду Міністерством юстиції України результатів камеральної перевірки та рішень, прийнятих на підставі такої перевірки. 29.01.2024 позивач у скарзі до Міністерства юстиції України звертається з вимогою визнати прийнятим з порушенням Закону та анулювати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Щелкова Д.М. Також, у додаткових поясненнях до скарги від 29.01.2024 зазначає, що дізнався про оскаржувані рішення приватного нотаріуса Щелкова Д.М. 23.06.2023, оскільки отримав від співробітника Міністерства юстиції України Наказ №2280/5 від 19.06.2023 та акт перевірки Міністерства юстиції України від 19.06.2023 №3494/19.1.1/23 Скарга датована 29.01.2024 та отримана Міністерством юстиції України 30.01.2024. Таким чином, скаржником не дотримано 60-денний строк подачі скарги. На підставі викладеного, відповідач вважає, що спірний наказ є правомірним.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій він зазначив про те, що до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва були внесені відомості тільки про будівництво та введення в експлуатацію індивідуального (садибного) житлового будинку за адресою: м.Київ. Солом`янський район, вул. Набережна, 24-Б. Проте, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович незаконно прийняв рішення від 08.10.2021 №№60846074, 60848460 та інші про державну реєстрацію прав на окремі квартири у будинку квартирного типу за адресою: вулиця Набережна, буд. 24-Б, м. Київ, також на підставі відомостей з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва про введення в експлуатацію індивідуального (садибного) житлового будинку за цією адресою. Крім того, інформація, викладена у вищезазначених листах Міністерства юстиції України від 24.06.2023 № 81637/З-10460/19.1.1 та від 07.09.2023 № 117887/З-21140/19.1.1, доводить факт незаконного внесення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно квартир у будинку квартирного типу за адресою: вул. Набережна, буд. 24-Б, м. Київ, чим порушив вимоги статей 3, 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, оскільки ним було проведено державну реєстрацію прав за відсутності документів, що підтверджують присвоєння відповідним об`єктам нерухомого майна адреси. Позивач також зазначає про те, що в результаті анулювання зазначених рішень державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будуть приведені у відповідність до відомостей з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

У додаткових поясненнях позивач зазначив про те, що відповідач не забезпечив дотримання вимог пункту 6 розділу III Порядку та не забезпечив своєчасне вирішення порушених у моїх зверненнях питань, перевірку викладених фактів, прийняття рішення відповідно до чинного законодавства, а саме вимог частини сьомої статті 37 Закону, де зазначено, зокрема, що у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України.

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив та на додаткові пояснення позивача, у яких він зазначив про те, що предметом спору у цій справі є виключно наказ відповідача від 06.02.2024 №391/7 про залишення скарги позивача без розгляду, а тому посилання позивача на відомості, наявні у межах кримінального провадження №0002084 від 14.09.2022 є безпідставними та не мають відношення до цієї справи.

Позивачем подано відповідь на заперечення на відповідь на відзив, у якій зазначає про те, що протиправність дій підтверджується наказами Міністерства юстиції України про результати проведення камеральної перевірки приватного нотаріуса. Позивач наголошує. що відповідачем не надано оцінки наявності розбіжностей між відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкт "квартиру у будинку квартирного типу" з даними Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва про об`єкт "індивідуальний будинок садибного типу" за однією адресою.

Також, позивачем подано клопотання про призначення судової експертизи для встановлення законності перенесення відповідних даних про індивідуальний будинок садибного типу за адресою: вулиця Набережна, буд. 24-Б, м. Київ, з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Розглянувши клопотання позивача про призначення експертизи, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: висновками експертів.

Отже, предметом перевірки суду в адміністративній справі є обставини, на яких, зокрема, ґрунтуються вимоги і заперечення учасників справи. Такі обставини суд встановлює на підставі доказів, якими, зокрема, є висновки експертів. При цьому, з огляду на принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд має сприяти учасникам справи в отриманні доказів.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Так, предметом спору в даній справі є бездіяльність відповідача під час розгляду заяв, звернень, скарг позивача та наказ відповідача про залишення скарги позивача без розгляду.

Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Пунктом 1.2. розділу І Інструкції визначено основні види (підвиди) експертиз, а саме: 1.2.1. Криміналістична, 1.2.2. Інженерно-технічна, 1.2.3. Економічна, 1.2.4. Товарознавча, 1.2.5. Експертиза у сфері інтелектуальної власності, 1.2.6. Психологічна, 1.2.7. Мистецтвознавча. 1.2.8. Військова, 1.2.9. Судово-ветеринарна, 1.2.10. Гемологічна, 1.2.11. Історико-археологічна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Спеціальним законом, який визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки є Закон України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-XII.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 103 Кодексу адміністративного судочинства про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій (яким) доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, судова експертиза в адміністративній справі може бути нічим іншим, як дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини в адміністративній справі, що перебуває у провадженні суду.

Відповідно до змісту наведених вище норм, суд може призначити судову експертизу у випадку об`єктивної неможливості встановлення обставин, що мають значення для справи, без проведення відповідного експертного дослідження, яке здійснює особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин.

Заявником у своєму клопотанні про призначення експертизи не зазначено який саме вид експертизи він просить призначити, питань, які він хоче з`ясувати під час проведення судової експертизи, не надано жодних доказів, які б підтверджували, що обставини, з приводу яких між сторонами виник спір, не можуть бути встановлені без проведення судової експертизи.

Передусім суд звертає увагу на те, що у межах розгляду цієї справи підлягають встановленню та дослідженню правомірність дій відповідача під розгляду заяв, скарг позивача, а не підстави внесення державним реєстратором відомостей та достовірність цих відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Слід зазначити, що сторони у справі надали свої пояснення з приводу спірних питань і дані обставини підлягають оцінці на предмет їх відповідності нормам законодавства та, на переконання суду, можуть бути встановлені без проведення експертизи, відтак відсутні правові підстави для проведення експертизи.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту.

07.02.2022 позивач уклав з ОСОБА_3 попередній договір до купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 31,1 кв.м, житловою площею 9,2 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстрований у реєстрі під №169.

Відповідно до п.1.4 вказаного договору право власності на квартиру зареєстроване Державним реєстратором прав на нерухоме майно Щелковим Д.М., приватним нотаріусом Київського міського міського нотаріального округу, 06.10.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності - 44386680, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000.

За умовами договору сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири не пізніше 28.02.2025.

У лютому 2022 року позивач, маючи сумніви з приводу законності проведення державної реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_2 , звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою від 14.11.2022 на дії (бездіяльність) приватного нотаріуса Русанюка З.З. Проте, за наслідком перевірки вказаного приватного нотаріуса порушень законодавства у сфері державної реєстрації прав не виявлено.

У квітні 2023 року позивач звернувся до відповідача з заявами від 18.04.2023, 18.05.2023 про проведення відповідної перевірки факту внесення недостовірної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно, зокрема, квартири АДРЕСА_2 , вжити необхідних заходів з метою вилучення цих недостовірних даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, притягнути винних у скоєнні цих правопорушень осіб до відповідальності та повідомити письмово про результати перевірки та прийняті рішення.

За наслідками розгляду вказаних заяв позивача та на підставі наказу Міністерства юстиції України від 30.05.2023 № 1275/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 » Комісія Міністерства юстиції України провела перевірку дотримання вимог законодавства під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем.

За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. складено акт від 19.06.2023, яким констатовано, що приватним нотаріусом Щелковим Д.М. порушено вимоги статей 3, 10, 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження", пунктів 12, 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав за відсутності документа перевірки, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Комісією запропоновано Міністерству юстиції України тимчасово блокувати державному реєстратору-приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Щелкову Д.М. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

На підставі вказаного акту наказом Міністерства юстиції України від 19.06.2023 №2280/5 тимчасово блоковано державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

27.06.2023 позивач звернувся до відповідача зі скаргою, у якій просив провести додаткову всебічну перевірку всіх обставин внесення недостовірної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно будинку квартирного типу за адресою: вулиця Набережна, буд. 24-Б, м. Київ, та прийняти дійсно вмотивоване рішення Міністерства юстиції України за фактом порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. законодавства у сфері державної реєстрації прав, вжити заходів щодо негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Листом від 22.09.2023 №125229/3-20626/19.1.1 відповідач повідомив позивача про те, що Порядком здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990 не передбачено підстави та процедуру перегляду прийнятих Міністерством юстиції України рішень за результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації. Згідно з пунктом 34 Порядку № 990 рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду.

30.06.2023 та 24.07.2023 позивач знову звернувся до відповідача з заявами щодо перевірки факту внесення недостовірної інформації до Державного реєстру прав власності.

За наслідками розгляду вказаних заяв позивача та на підставі наказу Міністерства юстиції України від 17.08.2023 №1984/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 » Комісія Міністерства юстиції України провела перевірку дотримання вимог законодавства під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем.

За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. складено акт від 06.09.2023, яким констатовано, що приватним нотаріусом Щелковим Д.М. порушено вимоги статей 3, 10, 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження", пунктів 12, 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав за відсутності документа перевірки, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Комісією запропоновано Міністерству юстиції України тимчасово блокувати державному реєстратору-приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Щелкову Д.М. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

На підставі вказаного акту наказом Міністерства юстиції України від 06.09.2023 №3192/5 тимчасово заблоковано державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

25.09.2023 та 26.09.2023 позивач знову звернувся до відповідача з заявами щодо перегляду результатів проведення камеральної перевірки та про вилучення недостовірної інформації із Державного реєстру прав.

Листом №147764/3-32989/19.1.1 від 10.11.2023 відповідач повідомив позивача про те, що у зв`язку із виявленням у діях приватного нотаріуса ОСОБА_2 порушень порядку державної реєстрації прав за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі прав, до нього був застосований захід відповідальні, передбачений пунктом 1 частини другої статті 37-1 Закону. За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі прав вилучення недостовірної інформації із зазначеного реєстру не передбачено. Також відповідач повідомив про те, що Законом та Порядком не передбачено підстави та порядок перегляду Міністерством юстиції України результатів камеральної перевірки та рішень, прийнятих на підставі такої перевірки.

08.12.2023 позивач знову звернувся до відповідача зі скаргою щодо перегляду результатів проведення камеральної перевірки та про вилучення недостовірної інформації із Державного реєстру прав.

Листом №7786/3-41875/19.1.1 від 16.01.2024 відповідач повідомив позивача про те, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав. Заяви позивача від 18.04.2023 (вх. № 3-10460 від 18.04.2023), від 18.05.2023 (вх. № 3-13866 від 18.05.2023) містили вимоги, зокрема, щодо перевірки факту внесення недостовірної інформації до Державного реєстру прав; вжиття необхідних заходів з метою вилучення недостовірних даних з Державного реєстру прав; притягнення винних до відповідальності. За результатами розгляду вищезазначених заяв у порядку статті 37-1 Закону прийнято мотивоване рішення у формі наказу Мін`юсту від 19.06.2023 № 2280/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича». Заяви від 30.06.2023 (вх. № 3-21140 від 30.06.2023), від 24.07.2023 (вх. № 3-24618 від 24.07.2023) містили вимоги, зокрема, щодо перевірки факту внесення недостовірної інформації до Державного реєстру прав. За результатами розгляду вищезазначених заяв у порядку статті 371 Закону прийнято мотивоване рішення у формі наказу Мін`юсту від 06.09.2023 №3192/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича». Щодо питання перегляду результатів камеральних перевірок повідомлено, що Законом та Порядком здійснення Міністерством юстиції України контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (далі - Порядок), не передбачено підстави та порядок перегляду Міністерством юстиції України результатів камеральної перевірки та рішень, прийнятих на підставі такої перевірки, про що позивачеві було повідомлено листами Міністерства юстиції України від 22.09.2023 №125229/3-20626/19.1.1 та від 10.11.2023 № 147764/3-32989/19.1.1. Відповідно до пункту 34 Порядку рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду.

30.01.2024 позивач звернувся до відповідача зі скаргою на рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. від 08.10.2021 №60846074, 60848460.

31.01.2024 позивачем подано до відповідача додаткові пояснення до вказаної скарги, у яких позивач навів обґрунтування пропуску ним строку на подачу скарги на рішення державного реєстратора.

Відповідно до службової записки директора департаменту Офісу протидії рейдерству, заступника директора департаменту - начальника Управління розгляду скарг у сфері державної реєстрації, заступника начальника Управління - начальника відділу розгляду скарг у сфері державної реєстрації нерухомого майна, головного спеціаліста Міністерства юстиції України від 05.02.2024 №352-33.1.1-24 за результатами вивчення скарги ОСОБА_1 встановлено, що оскаржувані рішення прийняті 08.10.2021. Зі змісту скарги та доданих до неї документів випливає, що скаржнику стало відомо про порушення своїх прав щонайменше 18.04.2023, оскільки до Міністерства юстиції України надходили заяви скаржника від 18.04.2023 (вх. № 3-10460 від 18.04.2023), від 18.05.2023 (вх. № 3-13866 від 18.05.2023) стосовно перевірки реєстраційних дій приватного нотаріуса Щелкова Д.М. За результатом проведення камеральної перевірки було прийнято рішення у формі наказу від 19.06.2023 № 2280/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Щелкова Д.М.». Також до Міністерства юстиції України надходили скарги скаржника від 30.06.2023 (вх. № 3-21140 від 30.06.2023), від 24.07.2023 (вх. № 3-24618 від 24.07.2023) стосовно перевірки реєстраційних дій приватного нотаріуса Щелкова Д.М. За результатом проведення камеральної перевірки було прийнято рішення у формі наказу від 06.09.2023 №3192/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора приватного нотаріуса Щелкова Д.М.». Скаржник у додаткових поясненнях від 29.01.2024 (вх. № СК-928-24 від 31.01.2024) зазначає, що дізнався про оскаржувані рішення приватного нотаріуса ОСОБА_2 23.06.2023, оскільки отримав від співробітника Міністерства юстиції України Наказ та акт перевірки Міністерства юстиції України від 19.06.2023 № 3494/19.1.1/23, на підставі якого прийнято Наказ. Скарга датована 29.01.2024, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.01.2024. Таким чином, скарга подана пізніше двох місяців з дня, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав. Отже, скарга подана після закінчення встановленого законом строку для її подання. На підставі викладеного рекомендовано залишити без розгляду скаргу позивача.

Наказом Мін`юсту від 06.02.2024 №391/7 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду по суті, оскільки позивачем подано скаргу після закінчення встановленого законом строку для її подання.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цього рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту також - Закон №1952).

За визначенням термінів, зазначених у частині першій статті 2 Закону №1952:

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження;

реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1952 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №1952 організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

За змістом частини першої статті 10 Закону №1952 нотаріус є державним реєстратором.

Частиною третьою статті 10 Закону №1952 визначено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 272 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва, майбутньому об`єкту нерухомості у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону №1952).

Статтею 37 Закону №1952 передбачено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Зокрема, положеннями частини першої статті 37 Закону №1952 передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до суду.

В силу положень пункту 1 частини другої статті 37 Закону №1952 Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Згідно частини четвертої статті 37 Закону №1952 скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав подається у письмовій формі та має містити відомості про прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (місцезнаходження), номер телефону та/або адресу електронної пошти, суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності, обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника, а також прохання (вимоги) скаржника та дату складення скарги.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав можуть бути додані документи (їх копії), що підтверджують порушення прав скаржника.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що подається представником скаржника, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа засвідчена у встановленому порядку.

Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №1952 за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу:

про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

про залишення скарги без розгляду по суті.

Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо:

1) встановлений цим Законом для подання скарги строк сплив до дня її подання;

2) Міністерством юстиції України, його територіальним органом за результатами розгляду скарги з такого самого питання вже приймалося рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні;

3) наявна інформація про відкрите за заявою скаржника судове провадження, предметом якого є оскарження тих самих рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав;

4) скаргу подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено;

5) скаргу подано особою, яка не має на це повноважень;

6) скаржником подано до Міністерства юстиції України, його територіального органу заяву про залишення скарги без розгляду;

7) набрало законної сили судове рішення, яким оскаржуване рішення скасовано або оскаржувані дії, бездіяльність у сфері державної реєстрації прав визнані вчиненими з порушенням цього Закону та анульовані;

8) скаргу подано на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що прийняті, вчинені до 1 січня 2016 року.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (частина десята статті 37 Закону №1952).

Процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації) визначає Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1150) (далі по тексту також Порядок №1128).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Мін`юсту чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.

Розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» (абзац 1 пункту 3, пункт 4 Порядку №1128).

Відповідно до пункту 13 Порядку №1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про наділення відповідача повноваженнями з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав. При цьому, у випадку подання скарги особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено, на відповідача за результатами її розгляду покладено обов`язок прийняти рішення про залишення скарги без розгляду по суті.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що відповідач повинен діяти відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом». Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано до Мін`юсту скаргу від 29.01.2024 (30.01.2024 №СК-797-24), у якій він просить анулювати рішення від 08.10.2021 №60846074, 60848460 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. через наявність підстав для відмови у державній реєстрації, оскільки подані для реєстрації документи суперечили вимогам Конституції України.

Наказом Мін`юсту від 06.02.2024 №391/7 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду по суті, оскільки скарга подана після закінчення встановленого законом строку для її подання.

Вказаного висновку відповідач дійшов за результатами вивчення скарги та встановлення відповідних обставин та правовідносин.

Так, судом встановлено, що зі змісту скарги та доданих до неї документів випливає, що позивачу стало відомо про порушення своїх прав щонайменше 18.04.2023, оскільки до Міністерства юстиції України надходили заяви позивача від 18.04.2023 (вх. № 3-10460 від 18.04.2023), від 18.05.2023 (вх. № 3-13866 від 18.05.2023) стосовно перевірки реєстраційних дій приватного нотаріуса Щелкова Д.М.

За результатом проведення камеральної перевірки було прийнято рішення у формі наказу від 19.06.2023 № 2280/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Щелкова Д.М.».

Також до Міністерства юстиції України надходили скарги позивача від 30.06.2023 (вх. № 3-21140 від 30.06.2023), від 24.07.2023 (вх. № 3-24618 від 24.07.2023) стосовно перевірки реєстраційних дій приватного нотаріуса Щелкова Д.М.

За результатом проведення камеральної перевірки було прийнято рішення у формі наказу від 06.09.2023 №3192/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора приватного нотаріуса Щелкова Д.М.».

Позивач у додаткових поясненнях від 29.01.2024 (вх. № СК-928-24 від 31.01.2024) зазначає, що дізнався про оскаржувані рішення приватного нотаріуса ОСОБА_2 23.06.2023, оскільки отримав від співробітника Міністерства юстиції України Наказ та акт перевірки Міністерства юстиції України від 19.06.2023 № 3494/19.1.1/23, на підставі якого прийнято Наказ.

При цьому, зі скаргою на рішення державного реєстратора позивач звернувся 29.01.2024.

Таким чином, скарга подана пізніше двох місяців з дня, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав. Отже, скарга подана після закінчення встановленого законом строку для її подання.

Дослідивши матеріали справи, скарги позивача, зміст поданих позивачем до Мін`юсту разом із скаргою додатків, судом встановлено, що позивач був обізнаний про прийняття державним реєстратором - приватним нотаріусом Щелковим Д.М. рішень щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про квартиру АДРЕСА_2 , ще у лютому 2022 року, оскільки такі відомості наявні у попередньому договорі до договору купівлі-проваджу від 07.02.2022, підписаному позивачем.

Проте, невірно обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом неодноразових звернень до відповідача з заявами, скаргами щодо проведення перевірок державного реєстратора, не змінює момент, з якого позивач дізнався про порушене право та момент, коли він мав право оскаржити рішення державного реєстратора.

Суд, також враховує презумпцію знання законодавства (ig№rantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Правовою основою згаданої презумпції є обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Вказаний обов`язок закріплений частиною 1 статті 68 Конституції України.

Суд наголошує на тому, що обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Як наслідок, у відповідності до наведеної презумпції закони повинен знати кожний. З цього положення випливає загальновідома формула, а саме - незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка детермінована частиною другою статті 68 Конституції України.

Отже, позивач не був позбавлений права своєчасно оскаржити рішення державного реєстратора до Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 37 Закону Міністерство юстиції України залишає скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо встановлений цим Законом для подання скарги строк сплив до дня її подання.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що скарга позивача була обґрунтовано залишена відповідачем без розгляду по суті у зв`язку з її поданням позивачем після закінчення, встановленого строку для її подання.

При цьому твердження позивача про бездіяльність відповідача під час розгляду його заяв, скарг та проведення перевірок державного реєстратора, суд не приймає до уваги, оскільки усі звернення, скарги позивача були розглянуті відповідачем у межах своїх повноважень.

Відповідно до статті 37-1 Закону контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

Порядком здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (зі змінами) (далі - Порядок № 990), визначено процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі прав та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.

Статтею 2 Закону передбачено, що камеральна перевірка - це перевірка, що проводиться у приміщенні Міністерства юстиції України виключно на підставі даних Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Пунктом 13-1 Порядку № 990 встановлено, що результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії.

У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 990 за результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів.

Пунктом 16 Порядку № 990 встановлено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до пункту 17 Порядку № 990 у разі виявлення в діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації порушень у сфері державної реєстрації, не передбачених пунктом 16 цього Порядку, застосовується пункт 1 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 1 частини другої статті 34і Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». При цьому строк тимчасового блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до реєстрів не може бути меншим ніж два тижні та перевищувати три місяці.

За результатами розгляду заяв позивача відповідачем проведено камеральну перевірку приватного нотаріуса Щелкова Д.М. у Державному реєстрі прав та прийнято рішення у формі наказу Мін`юсту від 19.06.2023 № 2280/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича».

Під час проведення камеральної перевірки встановлено, що приватним нотаріусом Щелковим Д.М. було порушено порядок державної реєстрації, у зв`язку з чим прийняте рішення щодо блокування доступу до Державного реєстру прав строком на 3 (три) місяці, що є співрозмірним тим порушенням, які вчинив приватний нотаріус Щелков Д.М., з тими санкціями, які до нього застосовані.

При цьому Порядком № 990 не передбачено підстави та процедуру перегляду прийнятих Міністерством юстиції України рішень за результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації.

Також, Порядком №990 не передбачено повноважень відповідача на вилучення недостовірної інформації з Державного реєстру прав за наслідком проведення камеральної перевірки.

Отже, відповідач діяв у межах, встановлених законом, повноважень.

Щодо твердження позивача про невчинення відповідачем дій щодо притягнення державного реєстратора до адміністративної відповідальності, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 18 Порядку № 990 у разі виявлення в діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації порушень у сфері державної реєстрації, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, також застосовується пункт 3 частини другої статті 37-1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або пункт 3 частини другої статті 34-1 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. При цьому державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації у строк, що не перевищує 15 календарних днів з дня отримання суб`єктом державної реєстрації, нотаріусом засвідченої в установленому законодавством порядку копії рішення Мін`юсту, зобов`язані прибути до Мін`юсту для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

У статті 166-11 КУпАП визначено підстави притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, а саме: 1) за порушення строків для проведення державної реєстрації юридичної особи, фізичної особи - підприємця або громадського формування; 2) за вимагання не передбачених законом документів для проведення державної реєстрації; 3) за порушення порядку пересилання реєстраційних справ юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців поштовими відправленнями; 4) за порушення порядку зберігання реєстраційних справ юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

За результатами проведеної камеральної перевірки та відповідно до статті 166-11 КУпАП у відповідача були відсутні підстави для притягнення приватного нотаріуса ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Відтак, твердження позивача про наявність підстав для притягнення приватного нотаріуса ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є хибним.

При цьому питання можливої незаконної реєстрації нерухомого майна приватним нотаріусом Щелковим Д.М. на підставі можливо підроблених документів може бути досліджено у межах відповідного кримінального провадження.

Відтак, враховуючи повноваження Міністерства юстиції України, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень, із дотриманням Конституції України та вимог вищевказаного законодавства, перевірив вчинену реєстратором дію на предмет дотримання закону.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення похідних вимог зобов`язального характеру про зобов`язання відповідача розглянути по суті скаргу позивача, анулювати рішення державного реєстратора та скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо державного реєстратора.

Суд вважає необхідним зазначити, що дана справа вирішується судом виключно в розрізі повноважень та дотримання Міністерством юстиції України вимог чинного законодавства під час розгляду скарги позивача.

Слід зазначити, що незгода позивача із реєстраційною дією державного реєстратора може бути предметом оскарження до суду загальної юрисдикції у межах цивільного судочинства.

У постанові від 15.12.2021 року у справі №1840/2970/18 Верховний Суд зазначає, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Суд зазначає, що позивачем не доведено протиправність спірного наказу та бездіяльності відповідача, а відповідач у свою чергу довів законність та правомірність прийняття наказу та відповідність своїх дій та рішень положенням ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи той факт, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.