Справа № 420/17236/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 03.06.2024 надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд:

стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ) безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 403 923 гривні 74 копійки під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 08.10.2022 №271 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначений стрільцем-снайпером 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти НОМЕР_4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 . У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.12.2022 №63 ОСОБА_1 призначений на посаду снайпера (2 категорії) 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2023 №16 ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання бойового завдання. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.05.2023 №144 ОСОБА_1 зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із довготривалим лікуванням. Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.04.2024 №101 ОСОБА_1 , який 14.01.2024 отримав поранення та в подальшому був евакуйований, станом на 06.04.2024 не надав будь яких підтверджуючих документів про перебування на лікуванні. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.04.2024 №906 було призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу ОСОБА_1 . В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , який 14.01.2023 отримав поранення та був евакуйований до стабілізаційного пункту у населеному пункті Рай-Олександрівка, поблизу м. Краматорськ, надалі госпіталізований не був. 15.01.2023 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не прибув та по день написання цієї заяви знаходиться поза межами військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав, оскільки не надав жодних підтверджуючих документів про перебування на лікуванні, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби. За час незаконної відсутності, поза межами військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , відповідно до довідки від 06.04.2024 №4827 отримав грошове забезпечення в розмірі 403 923 гривні 74 копійки, на яке він не мав права, оскільки відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. В діяннях ОСОБА_1 , за результатами службового розслідування, вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України. На підставі службового розслідування, було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2024 №853/НОД. Військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення про вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 від 14.05.2024 №1772/6687 до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. Службовим розслідування вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у безпідставній переплаті грошового забезпечення не встановлено. Причинами переплати грошового забезпечення ОСОБА_1 є особиста недобросовісність останнього та вчинення ним кримінального правопорушення. Вжитими до теперішнього часу заходами щодо з`ясування місцезнаходження військовослужбовця, а саме спробами встановити з ним телефонний зв`язок, опитування співслужбовців, позитивних результатів не дали, зниклим безвісти він не обліковується.

11.06.2024 року ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії:

- відомості про реквізити банківського рахунку із зазначенням установи, в якому він відкритий на який ОСОБА_1 нараховувалось грошове забезпечення з січня 2023 року по грудень 2023 року;

- інформацію щодо правових підстав нарахування та виплат ОСОБА_1 грошового забезпечення з січня 2023 року по грудень 2023 року;

- документів на підставі яких ОСОБА_1 у період з січня 2023 року по грудень 2023 року було нараховано та виплачено премію, грошову допомогу на оздоровлення, допомогу на вирішення соціально-побутових питань (накази, рапорти на підставі яких вони прийняті).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати до суду витребувані докази у п`ятнадцятиденний строк з дати отримання ухвали.

24.03.2025 року (вх.№ ЕС/26632/25) від представника відповідача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду разом із додатками.

Станом на дату вирішення даної справи, відзиву на позов до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Відповідач - ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 08.10.2022 №271 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначений стрільцем-снайпером 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти НОМЕР_4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.12.2022 №63 ОСОБА_1 призначений на посаду снайпера (2 категорії) 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2023 №16 ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання бойового завдання.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.05.2023 №144 ОСОБА_1 зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із довготривалим лікуванням.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.04.2024 №101 ОСОБА_1 , який 14.01.2024 отримав поранення та в подальшому був евакуйований, станом на 06.04.2024 не надав будь яких підтверджуючих документів про перебування на лікуванні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.04.2024 №906 було призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу ОСОБА_1 .

В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , який 14.01.2023 отримав поранення та був евакуйований до стабілізаційного пункту у населеному пункті Рай-Олександрівка, поблизу м. Краматорськ, надалі госпіталізований не був.

15.01.2023 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не прибув та по день написання цієї заяви знаходиться поза межами військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав, оскільки не надав жодних підтверджуючих документів про перебування на лікуванні, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.

За час незаконної відсутності, поза межами військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , відповідно до довідки від 06.04.2024 №4827 отримав грошове забезпечення в розмірі 403 923 гривні 74 копійки, на яке він не мав права, оскільки відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Як стверджує відповідач, в діяннях ОСОБА_1 , за результатами службового розслідування, вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України. Військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення про вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 від 14.05.2024 №1772/6687 до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. Службовим розслідування вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у безпідставній переплаті грошового забезпечення не встановлено.

На підставі службового розслідування, було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2024 №853/НОД.

Даним наказом, зокрема наказано:

- заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальнику відділення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та копію матеріалів службового розслідування стосовно військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 направити до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, оскільки в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України;

- помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальнику юридичної служби, вжити заходів та підготувати позовну заяву до суду, з метою стягнення грошових коштів з солдата ОСОБА_1 , за здійснення надлишкових виплат останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 ;

- начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 відповідно до пункту 15 розділу 1, пункту 5 розділу 16 та пункту 15 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 не виплачувати грошове забезпечення за час відсутності на військовій службі без поважних причин та позбавити премії за вересень, жовтень 2023 року та грудень 2023 року травень 2024 року, а також не виплачувати додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за лютий 2023 року травень 2024 року;

- занести 403923 гривні 74 копійки до Книги нестач військової частини НОМЕР_5 ;

- начальнику адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 , внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2023 №16, в якому вважати солдата ОСОБА_1 таким, що 14.01.2023 отримав поранення в результаті ворожого артилерійського обстрілу та бойових дій, поблизу населеного пункту Соледар Бахмутського району Донецької області.

Також згідно даного наказу своїми діяннями військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 завдав шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення в сумі 403923 гривні 74 копійки.

У позові зазначено, що причинами переплати грошового забезпечення ОСОБА_1 є особиста недобросовісність останнього та вчинення ним кримінального правопорушення.

Як стверджує відповідач, вжитими до теперішнього часу заходами щодо з`ясування місцезнаходження військовослужбовця, а саме спробами встановити з ним телефонний зв`язок, опитування співслужбовців, позитивних результатів не дали, зниклим безвісти він не обліковується.

На момент розгляду справи, сплати відповідачем на рахунок позивачем суми отриманої одноразової грошової допомоги до суду не надано.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011).

Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. На підставі ч. 1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до ч. 4 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.

Згідно з приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

У спірних правовідносинах висновком службового розслідування встановлений факт нез`явлення з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 , а саме, з 15.01.2023 року він відсутній на військовій службі без поважних причин, оскільки жодних документів, які б підтверджували факт госпіталізації та перебування на стаціонарному лікуванні не надав.

Також позивачем встановлено, що своїми діяннями військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 завдав шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення в сумі 403923 гривні 74 копійки.

Суд у межах спірних правовідносин не вдається до перевірки дій посадових осіб позивача, які нараховували та виплачували кошти позивачеві під час його фактичної відсутності у військовій частині.

Разом із тим, на переконання суду, надані позивачем докази підтверджують те, що безпідставне отримання відповідачем грошового забезпечення в сумі 403923 гривні 74 копійки., в тому числі, й наслідком його недобросовісних дій.

Отже, в силу вищевказаних вимог ЦК України такі кошти підлягають поверненню платнику.

За приписами частини 1 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ) безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 403 923 гривні 74 копійки під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №61 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст.90 КАС України).

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ) безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 403 923 гривні 74 копійки під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Суддя О.А. Вовченко