Справа № 560/3589/25
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3589/25
РІШЕННЯ

іменем України

10 червня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача, які призвели до порушення принципу недискримінації у його діяльності (позивач був виключений з кола осіб, яким проводяться індексація, автоматичні масові перерахунки, доплати та надбавки до пенсії), зобов`язати припинити протиправні дії, скасувати протоколи перерахунків пенсії від 20.12.2019, 26.11.2020, від 23.11.2022, зобов`язати відновити позивача серед кола осіб, яким проводяться індексація, автоматичні масові перерахунки, доплати та надбавки до пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплатити майнову шкоду 196852 грн., здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.06.2015 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанов Кабінету Міністрів України, які стосуються індексації пенсії, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, зобов`язати здійснити виплату поточної пенсії та недоотриманої пенсії з 01.06.2015. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. Починаючи з 30.11.2014 виплата пенсії йому була припинена. На підставі рішень судів виплата пенсії була поновлена, однак без урахування передбачених законом надбавок та підвищень. Вказує на те, що відповідач протиправно не здійснював автоматичні перерахунки індексації, не нараховував до пенсії надбавки і доплати, внаслідок чого заподіяв позивачу майнову шкоду.

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповіді на відзив позивач заперечує щодо доводів відповідача, викладених у відзиві.

Розгляд справи призначений в межах строків, визначених КАС України.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. З огляду на це, суд здійснює розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних доказів.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з такого.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 у справі №560/1119/19 визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , викладену листом від 12.12.2018 №39448/03 та бездіяльність, пов`язану з відмовою поновити виплату пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вирішити питання про поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії з 1 червня 2015 з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів. У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного суду від 07 листопада 2019 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задоволено частково, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково. Позовні вимоги за період з 01 червня 2015 по 7 листопада 2018 включно залишено без розгляду. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , зобов`язано поновити виплату пенсії за віком з 08 листопада 2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного суду від 20 серпня 2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.06.2015 по 07.11.2018 включно скасовано, а справу №560/1119/19 направлено до Сьомого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду в цій частині. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 змінено, абзац шостий її резолютивної частини викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 08.11.2018 відповідно до Закону №1058-IV з компенсацією втрати частини доходів». В іншій частині постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 залишено без змін.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 в частині задоволення позовних вимог позивача про поновлення виплати пенсії за період з 01 червня 2015 по 7 листопада 2018 включно залишено без змін.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 у справі №560/6981/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зобов`язано здійснити з 01.10.2017 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки.

У серпні 2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо виконання рішень суду.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.09.2024 №15956-14397/М-03/8-2200/24 позивача повідомлено про те, що на виконання рішення суду у справі №560/1119/19 Головним управлінням поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 08.11.2018 у розмірі 1945 грн., що обчислений відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Доплату пенсії за період з 08.11.2018 по 31.07.2020 в сумі 40391,17 грн. направлено на поточний рахунок ОСОБА_1 у серпні 2020. У зв`язку зі зміною судового рішення Головним управлінням з 01.06.2015 поновлено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 у розмірі 1945 грн. Доплату пенсії за період з 01.06.2015 по 07.11.2018 в сумі 80198,83 грн. направлено на поточний рахунок ОСОБА_1 у грудні 2020. Також зазначено, що за період з 08.11.2018 по 31.08.2020 за несвоєчасну виплату пенсії позивачу у жовтні 2020 проведено компенсацію у розмірі 803,71 грн.

Також встановлено, що на виконання рішення суду у справі №560/6981/21 позивачу проведений перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014 - 2016 роки, відтак розмір перерахованої пенсії з 01.10.2017 становить 2813,74 грн.

Позивач, натомість вважає, що вказані перерахунки та виплати пенсії здійснені без проведення відповідних підвищень та доплат, у тому числі індексації, які були передбачені діючим законодавством.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі Закон №1058).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058 було передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання громадянина за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 51 Закону №1058)

У той же час, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено у Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

В силу вимог ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв`язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, та є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права)

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу (7 жовтня 2009) територіальні органи Пенсійного фонду України повинні були відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 12 травня 2015, 19 травня 2015 у справах № 21-180а15, № 21-168а15.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.

Отже позивач, який постійно проживає за межами України, має такі ж права, як і громадяни України, які проживають на території України, у тому числі і право на проведення перерахунків пенсії, її осучаснення у зв`язку із прийняттям нових законів та підзаконних нормативно-правових актів.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку, наявного у матеріалах справи, страховий стаж позивача складає більше 46 років, проте відповідач, вирішуючи питання про нарахування йому пенсії, з незрозумілих підстав розрахував її у розмірі 1945 грн. довічно, що не відповідає навіть мінімально встановленому в Україні розміру пенсії. Вирішуючи питання про поновлення нарахування та виплати позивачу пенсії з 01.06.2015, відповідач зобов`язаний був розрахувати пенсію позивача відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі враховуючи заробітну плату (дохід) позивача, розмір стажу (коефіцієнт стажу) тощо, а також в обов`язковому порядку врахувати усі зміни у законодавстві України, які були спрямовані на проведення перерахунків та підвищення пенсій громадянам України.

У той же час, цього зроблено не було, про що свідчить матеріали пенсійної справи, з яких вбачається нездійснення пенсійним органом відповідних донарахувань до пенсії позивача відповідних доплат, індексацій, надбавок, які вводились протягом окремих періодів, і за рахунок яких держава фактично постійно підвищувала рівень пенсійних виплат на користь громадян.

За таких обставин суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо встановлення позивачу фіксованого розміру пенсії 1945 грн. довічно, є протиправними.

Судом встановлено, що у протоколі перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 18.12.2019, який міститься в матеріалах справи, зазначено, що на підставі рішення №39 від 20.12.2019 ОСОБА_1 здійснений перерахунок: Вид перерахунку - макетна обробка, особливості - не підлягають МП, признач. за рішенням суду в тверд. розм. - з 08.11.2018 по "довічно", призначення за рішенням суду - з 08.11.2018 по "довічно". У зазначеному протоколі перерахунку пенсії відсутня позначка "ВПО не зареєстрована".

Відповідно до положень законодавства, викладених у статтях 28, 42 Закону №1058-ІV, перерахунок (підвищення розміру) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду України автоматично, незалежно від наявності заяви пенсіонера про перерахунок (підвищення розміру) пенсії. Згідно з ч. 1 статті 42 Закону №1058-ІV пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Норми статті 42 Закону №1058-ІV є імперативними та встановлюють, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення такого мінімуму.

Як свідчать матеріали пенсійної справи, позивачу індексація та перерахунок пенсії відповідно до статей 27, 28, 42 Закону №1058-ІV не проводились. Відповідач протилежне належними доказами не довів.

З огляду на це, при нарахуванні/перерахунку пенсії позивачу відповідачем безпідставно встановлена особливість "Не підлягають МП, признач. в тверд. розм., що призвело до порушення права позивача на належний розрахунок пенсії, позаяк Закон України №1058 не містить припису щодо обмеження/заборони перерахунків пенсій для осіб, які постійно проживають за межами України.

Що стосується вимог про визнання такими, що містять ознаки дискримінації дій відповідача, суд виходить з такого.

За результатами розгляду справи судом не встановлені обставини та не здобуті належні докази вчинення відповідачем дій, які мають характер дискримінації за етнічною, національною або територіальною ознакою, та вчинені умисно та індивідуально стосовно позивача.

Суд звертає увагу на те, що у судових органах на цей час перебуває велика кількість адміністративних справ, які стосуються порушення пенсійних прав громадян, як за позовами осіб, що постійно проживають на території України, так і за позовами громадян, які проживають за її межами. Зміст листа від 17.02.2015 №4626/02-40 директора департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, на який покликається позивач, фактично свідчить не про умисну дискримінацію позивача за певною ознакою, а про неналежне виконання наданих повноважень/виконання обов`язків через викривлене/протиправне розуміння і трактування пенсійними органами положень закону.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У той же час, що стосується вимоги позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити майнову шкоду в сумі 196852 грн., судом встановлено, що це сума коштів, розрахована представником позивача самостійно, як розмір заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.06.2015 (4191,81 грн. помножені на 117 місяців, та з урахуванням різниці виплачених сум пенсії). Разом з тим, пенсія у розмірі 4191,81 грн. позивачу фактично не призначалась та не нараховувалась, отже і не була виплачена, тобто у розумінні закону вона не вважається майновою шкодою. Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

З урахуванням усіх обставин справи та доказів, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування до його пенсійних виплат особливості «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. з 08.11.2018 по довічно; призначення за рішенням суду з 08.11.2018 по довічно, зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.06.2015 відповідно до статей 27, 28, частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням вимог постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251, від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та з урахуванням раніше виплачених сум. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.12.2019 №39 в частині встановлення особливості «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. з 08.11.2018 по довічно; ПРИЗНАЧЕННЯ ЗА РІШЕННЯМ СУДУ з 08.11.2018 по довічно».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунки та виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування до його пенсійних виплат особливості «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. з 08.11.2018 по довічно; ПРИЗНАЧЕННЯ ЗА РІШЕННЯМ СУДУ з 08.11.2018 по довічно», та з дотриманням положень ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо проведення ОСОБА_1 перерахунків пенсії, які не включали у себе нарахування індексацій, доплат та надбавок до пенсії, непроведення перерахунків (масових), передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести на користь ОСОБА_1 з 01.06.2015 перерахунки та виплату пенсії відповідно до положень статей 27, 28 та частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням належних йому підвищень / індексації, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 та від 20.02.2019 №124, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

У задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10 червня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя І.С. Козачок