Справа № 240/22817/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/22817/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , у якій (з урахуванням уточнення на виконання ухвали суду від 25 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху) позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду звернення та рапорта солдата Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року про його звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок та військову службу" (надалі Закон № 2232-XII);

- визнати протиправною відмову командира Військової частин НОМЕР_1 у звільненні з військової служби в запас солдата Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби в запас солдата Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 10 листопада 2024 року на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем було подано рапорт від 12 липня 2024 року про звільнення з військової служби з лав Збройних Сил України у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю з інвалідністю ІІ групи. Стверджує, що цей рапорт розглянуто не було та повернуто без реалізації без зазначення конкретних документів, які мав би подати позивач на доведення відсутності інших осіб, які б могли здійснювати догляд за його матір`ю. На скаргу на таку відмову позивачу надано відповідь від 22 серпня 2024 року за № 117/38Г-7448 з відмовою у звільненні з військової служби з підстав недолучення документів про відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд за матір`ю, проте без зазначення яких саме документів не вистачає. На наступне звернення з аналогічним рапортом від 18 вересня 2024 року командир Військової частини НОМЕР_2 відповіді по суті розгляду не надав; командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив про відмову у звільненні з військової служби у листі від 16 жовтня 2024 року за № 18217 через відсутність повного пакета документів, а саме "відсутність документів на підтвердження інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, яка цього потребує (витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян), в наданій довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 20 травня 2024 року № 809524 не вказано необхідність постійного догляду".

Таку відмову позивач вважає протиправною, наполягаючи на відсутності обов`язку доводити відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд за його матір`ю з ІІ групою інвалідності, причому без визначення відповідачами конкретних документів, які б слід було подати. Вважає, що за аналогією з положеннями Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, відповідачам належало перевірити родинні зв`язки позивача задля встановлення осіб, які б могли доглядати за особою з інвалідністю ІІ групи (матір`ю позивача). Разом з тим, позивач зазначав у рапорті про відсутність таких осіб, що, разом з доданою заявою його матері, є достатнім, на переконання позивача, для підтвердження відсутності таких осіб. Так само позивач вважає необґрунтованою й вимогу щодо зазначення у довідці МСЕК щодо постійного догляду, позаяк такий зміст не передбачено формою № 157-1/о, встановленою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 липня 2012 року № 577 "Про затвердження форм первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях".

Оскільки Військовою частиною НОМЕР_2 протиправно не надано відповіді на рапорт позивача від 18 вересня 2024 року та не направлено документи позивача з вимогою звільнення з військової служби до командира Військової частин НОМЕР_1 , який безпосередньо, як зазначає позивач, звільняє рядових з військової служби, натомість відмовлено у звільненні позивача з військової служби з надуманих причин, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 , позов не визнав. У відзиві на позовну заяву, насамперед, наполягає на пропуску встановленого у частині п`ятій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) місячного строку звернення до суду із заявленими позивачем вимогами, позаяк, про порушення свого права на звільнення з військової служби позивач мав бути обізнаний з отриманням відповіді від 22 серпня 2024 року за № 117/Вих38Г/7448 на поданий рапорт від 12 липня 2024 року, а у разі нерозгляду поданого рапорта, на чому наполягає позивач, - за сплином місячного строку, тобто від 12 серпня 2024 року. Подання скарги 18 вересня 2024 року, на переконання відповідача, не змінює момент обізнаності позивача щодо порушення, як він вважає, його права.

По суті заявленого позову відповідач акцентує на тому, що до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) не віднесено вирішення питання про звільнення позивача з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку із чим, відповідачем не допускалося прийняття будь-яких управлінських чи організаційних рішень, чи вчинення, у будь-якому вигляді, бездіяльності чи протиправних дій в контексті вирішення порушеного у позові питання. З посиланням на Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153/2008) та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 стверджує про те, що саме до повноважень командира Військової частини НОМЕР_1 , яка є військовою частиною за бригадним штатним розписом, входить розгляд клопотання (рапорта) про звільнення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який проходить військову службу у званні "солдат" та прийняття відповідного рішення, як відповідною уповноваженою посадовою особою на прийняття таких управлінських рішень у розумінні, зокрема пункту 225 Положення № 1153/2008. Тому вважає покладення обов`язку прийняття рішення за розглядом рапорта позивача на відповідача втручанням у його (відповідача) дискреційні повноваження.

Вважає безпідставними твердження позивача щодо нерозгляду звернень позивача, пояснюючи таке. До ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) 31 липня 2024 року за реєстраційним № 40394139 надійшло звернення солдата ОСОБА_1 від 23 липня 2024 року щодо розгляду питання про його звільнення з військової служби з Військової частини НОМЕР_1 й оскільки командир Військової частини НОМЕР_2 , про що викладено вище, не уповноважений приймати рішення щодо звільнення позивача з військової служби з Військової частини НОМЕР_1 , це звернення було направлено на розгляд командиру Військової частини НОМЕР_1 телеграмою Військової частини НОМЕР_2 від 01 серпня 2024 року за вих. № 117/20489. 07 серпня 2024 року за реєстраційним № 1709/2913 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військовою частиною НОМЕР_2 ) отримано доповідь командира Військової частини НОМЕР_1 про опрацювання даного звернення ОСОБА_1 з доданою до неї копією відповіді заявнику від 01 серпня 2024 року за вих. № 14113.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) 10 жовтня 2024 року за реєстраційним № 117/27369 надійшло звернення солдата ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року щодо розгляду питання про його звільнення з військової служби з Військової частини НОМЕР_1 , яке також було направлено на розгляд за відповідною компетенцією командиру Військової частини НОМЕР_1 телеграмою Військової частини НОМЕР_2 від 10 жовтня 2024 року за вих. № 117/27369. 16 жовтня 2024 року за вх. № 1709/4286 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військовою частиною НОМЕР_2 ) отримано доповідь командира Військової частини НОМЕР_1 про опрацювання даного звернення ОСОБА_1 з доданою до неї копією відповіді заявнику від 16 жовтня 2024 року за вих. № 18217. Відтак, командуванням Військової частини НОМЕР_2 при опрацюванні звернень ОСОБА_1 про звільнення з військової служби з Військової частини НОМЕР_1 на виконання вимог законодавства направлено звернення позивача в термін не більше п`яти днів за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якого входять розгляд таких звернень, чим спростовано доводи позивача щодо бездіяльності відповідача щодо розгляду його звернень та доведено підстави для відмови у позові.

У відповіді на відзив позивач, насамперед, наполягає на поданні позову, враховуючи уточнені вимоги, у межах встановленого строку звернення у такій категорії спорів, пов`язуючи відлік встановленого місячного строку з отриманням відповіді командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 жовтня 2024 року № 18217 про відмову у задоволенні вимог про звільнення з військової служби у запас на підставі рапорта від 18 вересня 2024 року, поданого позивачем разом із скаргою командирам Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 . Також просить долучити докази, які з`явились після подання позову до суду, а саме: копії медичного висновку від 25 грудня 2024 року № 608, складеного лікарями Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області" про наявність у матері позивача - ОСОБА_2 - порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; копії медичної довідки від 25 грудня 2024 року № 608, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 при КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області" про характер захворювання матері позивача - ОСОБА_2 та про те, що вона за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

У письмових запереченнях проти доводів позивача Військова частина НОМЕР_2 наполягає на тому, що звернення зі скаргою від 18 вересня 2024 року після отримання відповіді від 22 серпня 2024 року за реєстраційним № 117/38Г-7448 на рапорт від 12 липня 2024 року не спростовує звернення до суду з цим позовом поза межами встановленого процесуального строку. Також акцентує на тому, що судова оцінка правомірності дій суб`єкта владних повноважень має базуватись на основі обставин та доказів, досліджених під час ухвалення оскаржуваного у справі рішення й суд тим самим не вправі перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень. Оскільки відповідні медичний висновок від 25 грудня 2024 року № 608, складений лікарями Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області" та медична довідка від 25 грудня 2024 року № 608, видана ІНФОРМАЦІЯ_2 при КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області" не подавались відповідачам, покликаючись на норми статті 79 КАС України просить суд відмовити у клопотанні про залучення цих доказів до справи.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 відзив на позовну заяву не подав, про причини суд не повідомив, жодних клопотань не заявив, тому суд за правилами частини шостої статті 162 КАС України вирішує справу на підставі наявних доказів в матеріалах справи.

Ухвалами від 02 червня 2025 року суд залишив без задоволення клопотання Військової частини НОМЕР_2 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 та задовольнив клопотання представника Муржака О.В. поновивши строк для подання доказів та приєднавши до матеріалів справи додаткові докази.

Ухвалою від 02 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, й оскільки позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк і спосіб, встановлений судом, ухвалою від 09 червня 2025 року суд продовжив розгляд цієї справи.

Розглянувши доводи та заперечення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Сторонами не заперечується, що призваний на військову службу під час мобілізації солдат ОСОБА_1 проходить військову службу водієм першого автомобільного відділення, автомобільного взводу, автомобільної роти перевезення особового складу НОМЕР_3 загону спеціального призначення Військової частини НОМЕР_1 .

12 липня 2024 року позивач подав командиру автомобільної роти перевезення особового складу НОМЕР_3 загону спеціального призначення Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби відповідно до частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До цього рапорта позивач додав: нотаріально засвідчені копії паспортів та карток фізичної особи-платника податків своїх та матері ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчені витяги з Реєстру територіальної громади; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ; довідку про склад сім`ї від 31 травня 2024 року № 288; нотаріально засвідчена копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (надалі МСЕК) серії 12 ААГ № 809524 від 20 травня 2024 року; нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 , зареєстрована в реєстрі від 09 липня 2024 року № 1813.

23 липня 2024 року позивач звернувся зі скаргою до командира Військової частини НОМЕР_2 на те, що, як зазначено у скарзі, рапорт повернуто без реалізації і надання письмової відповіді, не роз`яснено причин відмови та не вказано які документи слід подати для звільнення з військової служби у запас. До скарги додано: копію рапорта, копію заяви ОСОБА_2 , копію резолюції.

Засобами СЕДО звернення (скаргу) ОСОБА_1 передано на опрацювання командиру Військової частини НОМЕР_1 , за результатом якого з листом від 07 серпня 2024 року № 1709/2913 Військовій частині НОМЕР_2 надано відповідь з доданням відповіді ОСОБА_1 від 06 серпня 2024 року за вих. № 14113, у якій йдеться про те, що його рапорт про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII було відхилено за відсутності документів, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, яка цього потребує.

За результатом розгляду рапорту від 12 липня 2024 року командуванням Десантно-штурмових військ Збройних Сил України листом від 22 серпня 2024 року за № 117/Вих38Г/7448 повідомлено про те, що відповідно до абзацу 2 пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. За інформацією, наданою Військовою частиною НОМЕР_1 , рапорт на звільнення з військової служби не погоджено посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 , до рапорту не долучено документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд.

18 вересня 2024 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 зі скаргою із зазначенням про те, що його рапорт від 12 липня 2024 року безпідставно повернуто без реалізації та без зазначення конкретних документів, які слід було подати на підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за його матір`ю особою з інвалідністю ІІ групи. У цій скарзі позивач зазначив, що таким документом вважає заяву його матері ОСОБА_2 , крім того, на переконання позивача, Військовій частині НОМЕР_1 належало самостійно з`ясувати відповідні обставини та за недостатності певних документів чітко вказати яких саме, надавши строк на усунення недоліків поданих документів.

До цього звернення позивачем додано рапорт від 18 вересня 2024 року для перенаправлення командиру Військової частини НОМЕР_1 та копію листа від 06 серпня 2024 року № 14113, які листом Військової частини НОМЕР_2 від 10 жовтня 2024 року № 117/27369 скеровані Військовій частині НОМЕР_1 .

Листом від 16 жовтня 2024 року № 18217 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відхилення поданого рапорта про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII за відсутності документів, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, яка цього потребує (витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян), а також в наданій довідці до акта огляду МСЕК від 20 травня 2024 року № 809524 не вказана необхідність постійного догляду.

Запропоновано повторно звернутись з рапортом по команді щодо звільнення з військової служби з доданням необхідних документів на підтвердження відповідної підстави для звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом № 2232-XII.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення № 1153/2008; тут і надалі у редакції на час виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення № 1153/2008) початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII.

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 12 Положення № 1153/2008 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону № 2232-XII.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 3 пункту 241 Положення № 1153/2008).

Згідно із пунктом 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

За змістом підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Так, відповідно до пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, з-поміж іншого: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (абзац 12).

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідачів у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII. Основною підставою для такої відмови стало, як зазначено у відповіді від 16 жовтня 2024 року № 18217, неподання документів, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, яка цього потребує (витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян), а також в наданій довідці до акта огляду МСЕК від 20 травня 2024 року № 809524 не вказана необхідність постійного догляду.

Так, на підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача, яка має інвалідність ІІ групи, позивачем до рапорта від 18 вересня 2024 року (як і рапорта від 12 липня 2024 року) додано нотаріально засвідчену заяву матері ОСОБА_2 , у якій йдеться про те, що вона ( ОСОБА_2 ) із числа військовозобов`язаних членів сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання (догляду) обирає єдину дитину ОСОБА_1 (позивач), та підтверджує відсутність інших осіб, які є військовозобов`язаними та могли б її утримувати.

Надаючи правову оцінку в частині відмови у звільненні позивача з військової служби у зв`язку з потребою здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи, в аспекті умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи відповідно до встановлених обставин у цій справі суд враховує, що у постанові від 07 травня 2025 року у справі № 420/30227/24 Верховний Суд резюмував, що зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи", як зазначив Верховний Суд, означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.

Як встановлено судом та підтверджено доказами в матеріалах справи, як до рапорта від 12 липня 2024 року, так і до рапорта від 18 вересня 2024 року позивачем додавались, зокрема, копії паспортів та карток фізичної особи-платника податків своїх та матері ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчені витяги з Реєстру територіальної громади; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ; довідка про склад сім`ї від 31 травня 2024 року № 288.

Дослідивши зміст цих документів суд встановив, що згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 12 грудня 2023 року за № 2023/010161059 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 лютого 1983 року зареєстрована за адресою проживання: АДРЕСА_1 . В той час як згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 06 лютого 2024 року за № 2024/001238771 ОСОБА_1 проживає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, доданою до обох рапортів довідкою про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31 травня 2024 року № 288 Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (Конищівський старостинський округ) підтверджено, що до складу сім`ї зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 входить: ОСОБА_1 , голова д/г, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тобто, вказаними документами фактично підтверджено склад проживаючих осіб у окремих будинках: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , й при цьому довідкою про склад сім`ї від 31 травня 2024 року № 288 підтверджено склад проживаючих у будинку АДРЕСА_2 , де мешкає позивач, натомість не підтверджено склад мешканців будинку за АДРЕСА_1 , зокрема щодо наявності/відсутності членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 .

Більше того, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 підтверджено, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а відміткою у паспорті ОСОБА_2 підтверджено шлюб з ОСОБА_3 , інших відміток, як-от розірвання шлюбу, немає.

До поданих рапортів, як свідчить вказаний перелік доданих документів, жодних доказів щодо неможливості, до прикладу, ОСОБА_3 здійснювати такий догляд, позивачем не додавалось. Як і не додавалось інших документів, як обґрунтовано зазначалось у відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 16 жовтня 2024 року № 18217, на підтвердження відсутності інших осіб як першого, так і другого ступеня споріднення. Адже, окреме проживання матері позивача, особи з інвалідністю ІІ групи, та її сина ОСОБА_1 , не виключають окреме проживання й інших членів сім`ї. Натомість жодних довідок про склад сім`ї матері позивача, зокрема відповідних довідок органу місцевого самоврядування чи складених за його участі актів обстеження умов проживання сім`ї, позивачем ані до рапорта від 12 липня 2024 року, ані до наступного рапорта від 18 вересня 204 року, не додавалось; як і відсутні додані до рапортів сторінки паспорта ОСОБА_2 з відмітками щодо дітей, які б також дозволяли перевірити дійсний склад сім`ї, що в сукупності унеможливлювало достеменно пересвідчитись у реальній відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 .

В цьому аспекті суд вважає доречним звернути увагу позивача на те, що відповідно до абзаців 3, 4 пункту 14 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859 "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі", для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею складається акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями уповноваженого органу. Форма акта про проведення обстеження сім`ї затверджується Мінсоцполітики.

Якщо фізична особа надає соціальні послуги за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, але має інше зареєстроване місце проживання, обстеження сім`ї для встановлення факту догляду є обов`язковим.

Проте до рапорту про звільнення з військової служби від 18 вересня 2024 року (як і 12 липня 2024 року) позивачем не додавався акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями уповноваженого органу, що підтверджено переліком доданих документів у поданому рапорті.

Оцінюючи додану до рапортів заяву ОСОБА_2 , суд звертається до її буквального змісту, а тому бере до уваги те, що у цій заяві зазначено, що заявниця обирає для свого отримання (догляду) із числа військовозобов`язаних членів сім`ї заявниці першого ступеня споріднення свого сина (єдину дитину як вказано у заяві) ОСОБА_1 й при цьому підтверджено відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

Аналіз змісту цієї заяви не дає підстав стверджувати, що у такий спосіб повною мірою підтверджено обставини, визначені законом як застереження для застосування підстав для звільнення з військової служби за нормою абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII, - відсутність інших членів сім`ї як першого, так і другого ступеня споріднення особи з інвалідністю І чи ІІ групи, як з числа військовозобов`язаних, так і не з їх числа, спроможних здійснювати постійний догляд.

Відсутність таких відомостей унеможливлює обґрунтоване вирішення питання про наявність підстав для звільнення з військової служби абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII.

Що ж доводів позивача про те, що відповідачам належало вжити заходів до з`ясування відповідних обставин та перевірки родинних зв`язків позивача для цілей встановлення членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, яких, як зазначає позивач у позовній заяві, він зобов`язаний утримувати, то слід звернути увагу, що механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення № 1153/2008 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції (тут і надалі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення, а відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008, як вже йшлося, саме на військовослужбовців, які бажають звільнитися з військової служби, покладено обов`язок подання по команді рапортів та документів, які підтверджують підстави звільнення.

Клопочучи щодо звільнення з військової служби на підставі визначених Законом підстав саме військовослужбовець належними доказами має підтвердити підстави для звільнення з військової служби, й такий обов`язок нормами Закону № 2122-IX не перекладено на військову частину.

Надаючи оцінку висновкам про відмову у звільненні з військової служби з тієї підстави, що у наданій довідці до акта огляду МСЕК від 20 травня 2024 року № 809524 не вказана необхідність постійного догляду, суд, дослідивши зміст цієї довідки, констатує, що вказаною довідкою серії 12 ААГ № 809524 підтверджено, що ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці.

Своєю чергою, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації було визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, яке 01 січня 2025 року втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338; підлягає застосуванню у цій справі у редакції на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Положення № 1317).

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття "постійного догляду", який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду.

Отже, поняття "постійний догляд" передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

Враховуючи встановлене суд звертає увагу, що відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189 (у редакції наказу № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві";

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за нормою абзацу 11 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням № 1317, у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23 Верховний Суд за схожих зі спірними обставин дійшов висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 та у вже згаданій постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23 зазначив про те, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (зокрема, за формою № 080-4/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132 (надалі - Інструкція № 407).

Відповідно до Інструкції № 407 висновок за формою № 080-4/о надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859. Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з пунктом 11 Інструкції № 407 особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.

Визначаючись у спірних правовідносинах у цій справі суд враховує позицію Верховного Суду у спорі у такій категорії у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23 щодо необхідності судам з`ясувати, зокрема, чи містить відповідний висновок (рішення) інформацію про строк, на який воно видане, оскільки позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.

Повертаючись до обставин цієї справи судом встановлено, що позивачем до рапорту про звільнення з військової служби від 18 вересня 2024 року додано, зокрема, нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК від 20 травня 2024 року серії 12 ААГ № 809524, у якій жодним чином не вказано про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 , що дає підстави вважати, що у розпорядженні відповідачів під час розгляду рапорта, зокрема від 18 вересня 2024 року, не було жодних доказів щодо потреби постійного догляду матір`ю позивача.

При цьому, абзацом 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що підставою для звільнення з військової служби є саме необхідність здійснення постійного догляду.

При здійсненні правозастосування суд має комплексно та системно застосовувати законодавство, враховуючи при цьому мету (ціль) та завдання того чи іншого нормативно-правового акта.

Іншій підхід призвів би до невиправданого звільнення від виконання військовозобов`язаним Конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України і ухилення від виконання такого.

Що ж до поданих суду копії медичного висновку від 25 грудня 2024 року № 608, складеного лікарями Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області" про наявність у матері позивача - ОСОБА_2 - порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та копії медичної довідки від 25 грудня 2024 року № 608, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 при КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області" про характер захворювання матері позивача - ОСОБА_2 та про те, що вона за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, суд, насамперед, зауважує на тому, що цей медичний висновок та довідка не додавались до рапорту ані від 18 вересня 2024 року, ані від 12 липня 2024 року, а тому не могли враховуватись відповідачами під час прийняття рішення щодо поданих рапортів, у тому числі від 18 вересня 2024 року, що є предметом розгляду у цій справі, на чому слушно наголошує Військова частина НОМЕР_2 .

Є очевидним, що вказані медичний висновок та довідка датовані 25 грудням 2024 року, у той час як з рапортом, що є предметом розгляду у цій справі, позивач звернувся 18 вересня 2024 року. Так само й виписка з карти хворого денного стаціонару ОСОБА_2 (з 29 квітня 2024 року по 08 травня 2024 року), подана суду 16 травня 2025 року, не додавалась до рапорту позивача ані від 12 липня 2024 року, ані від 18 вересня 2024 року.

Суд звертає увагу, що надання оцінки оскаржуваним діям (бездіяльності) та рішенням суб`єкта владних повноважень здійснюється судом виходячи з обставин та висновків, покладених в основу оскаржуваних у справі дій/бездіяльності або рішень, що і є предметом судової перевірки та охоплюється повноваженнями суду під час розгляду справи. Надання судом оцінки документам, які не подавались на розгляд відповідачам-суб`єктам владних повноважень, перебуває поза межами судового контролю та означатиме перебирання судом на себе їх функцій, що є неприпустим та суперечить завданню адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України.

Така позиція є усталеною у судовій практиці й кореспондується з положеннями КАС України, за якими суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Суд як правозастосовчий орган, контролюючи дотримання адміністративним органом норм і правил, обмежений приписами КАС України, який є тим законом, що визначає повноваження суду та порядок здійснення судочинства в адміністративних судах (стаття 1 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 826/1647/16, де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Отже, вирішуючи спір у цій справі суд виходить з того, що відсутність у довідці до акта огляду МСЕК від 20 травня 2024 року серії 12 ААГ № 809524 інформації про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 поряд з відсутністю поданих позивачем Військовій частині НОМЕР_1 належних доказів на підтвердження встановленого у статті 26 Закону № 2232-XII застереження щодо "відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я" як умови для звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII, утворюють обґрунтовану та достатню підставу для висновку про непідтвердження вказаних у рапорті підстав для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю з інвалідністю II групи, відтак порушення прав позивача, про захист яких він просив у судовому порядку, не знайшло підтвердження у ході судового розгляду.

Натомість Військовою частиною НОМЕР_2 доведено перед судом правомірність дій відповідачів у межах спірних правовідносин.

Інші доводи та аргументи сторін не мають визначального значення для вирішення цього спору та не впливають на юридичну оцінку спірних правовідносин у цій справі.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За встановлених обставин цієї справи та наведеного правового регулювання суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача з військової служби через сімейні обставини на підставі поданого рапорту від 18 вересня 2024 року з додатками, а дії та рішення відповідачів узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача, відтак у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

За правилами статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246, 250 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) та Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

10.06.25