Справа № 420/1756/24
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1756/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач в/ч НОМЕР_1 ), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 09.10.2018 року по день фактичного розрахунку 24.12.2023 року, але не більш як за шість місяців.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09.10.2018 року по день фактичної виплати індексації 24.12.2023 року, із розрахунку сум на шість місяців за період з 09.10.2018 року по 09.10.2019 року, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

II. Позиція сторін.

На обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у 66 пункту управління системою зв`язку та інформаційних систем, що перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . При цьому, під час проходження позивачем військової служби, не здійснювалося нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р., на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 р. по справі № 420/17662/22 відповідачем 24.12.2023 р. виплачена позивачу індексація грошового забезпечення в розмірі 67 654,56 грн. З огляду на вказане позивач вважає, що існують достатні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, та отримання за період з 09.10.2018 року по 09.10.2019 р. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

02.02.2024 року відповідачем подано до суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, вказуючи на те, що виключення військовослужбовця зі списків особового складу й відсутність факту оскарження військовослужбовцем відповідного наказу командира військової частини свідчить про проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцем й про його згоду з повнотою таких розрахунків. При цьому Позивач не висловлював незгоду з наказом командира військової частини про виключення його зі списків особового складу військової частини та/або не оскаржував його. Разом з тим вважає, що виплата спірної індексації грошового забезпечення не є правовою підставою для проведення виплати середнього заробітку у розумінні Порядку № 100. Вважає, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення, так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, відтак, норми ст. 117 КЗпП не поширюються на питання своєчасності сплати сум, які не входять до грошового забезпечення військовослужбовців й мають несистематичний та компенсаторний характер.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Цією ж ухвалою зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 разом з відзивом на позов надати суду належним чином засвідчені копії наступних документів, зокрема, докази виплати позивачу індексації грошового забезпечення в сумі 67 654,56 грн. довідку про середню заробітну плату, обчислену виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому було звільнено позивача, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1992 № 100.

Ухвалою суду від 19 травня 2025 року витребувано від Військової частини НОМЕР_1 довідку про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення при звільненні позивача (08.10.2018 року) із зазначенням складових такої суми ( розрахуноквий лист тощо); докази сплати позивачу грошового забезпечення після його звільнення, у т.ч. на виконання судових рішень або в добровільному порядку ( у разі наявності)

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у 66 пункті управління системою зв`язку та інформаційних систем та наказом (по стройовій частині) від 08.10.2018 року № 47 виключений зі списків особого складу частини та усіх видів забезпечення. (а.с.7)

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 р. по справі № 420/17662/22 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

24.12.2023 року на виконання даного судового рішення відповідачем здійснено виплату індексації грошового забезпечення в розмірі 67 654,56 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача та платіжною інструкція №2260.(а.с.12,33)

Вважаючи протиправними дії щодо невиплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним розрахунком на день звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 Про захист заробітної плати, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін заробітна плата означає незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260), яким передбачено,

- розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата. Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.( абзаци другий та третій пункту 7 розділу I. «Загальні положення» Порядку № 260)

- грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується:

військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади;

військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають у розпорядженні або звільнені від посад, - із дня одержання військовою частиною наказу або письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за 5 днів (не враховуючи час здавання справ та посади в разі тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою); ( абзаци перший та третій пункту 1 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

VI. Оцінка суду.

З огляду на вищевказані норми законодавства питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні особи з військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні викладався, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 460/10582/21, від 14.07.2022 у справі № 620/3095/20, від 28.10.2020 у справі №240/222/20, від 04.09.2020 у справі №120/2005/19-а, від 09.10.2020 у справі №580/3988/19, від 03.08.2021 у справі № 580/278/19.

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, при звільненні позивача 08.10.2018 р. відповідачем не було виплачено позивачу грошове забезпечення в повному розмірі.

В подальшому, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.30.2023 року по справі № 420/17662/22 відповідачем 24.12.2023 р. була виплачена позивачу індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 67 654,56 грн.

Визначаючись з періодом затримки розрахунку при звільненні, то враховуючи п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц він розраховується з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником, до дня, що передує припиненню нарахування.

Отже, в межах даної справи, спірний період затримки розрахунку при звільненні тривав з 09.10.2018 р. (наступний день за датою звільнення позивача) по 23.12.2023 року (дата що передує остаточному розрахунку), що не оспорюється учасниками справи.

При цьому, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Верховний Суд, надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП України, неодноразово наголошував, що дійшовши висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на суди покладено обов`язок визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 у справі № 140/2006/19, від 26 листопада 2020 року у справі №520/1365/2020, від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20.

Зокрема, у постанові від 30.04.2020 р. у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2023 року у справі № 240/9022/20.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п.1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Повертаючись до обставин цієї справи, судом встановлено, що відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 25.01.2024 року №574 середнє грошове забезпечення за останні два місяці служби, які передують місяцю звільнення ОСОБА_1 , у т.ч. за вересень 2018 складало 13 754,40 грн., та за вересень 2018 року склало 13 754,40 грн., середньоденне грошове забезпечення становить (13 754,40*2/61) = 451 грн. 28 коп. (а.с.31)

У період з 09.10.2018 р. по 18.07.2022 р. кількість днів затримки розрахунку при звільненні позивача складає 1378 календарних днів, а у період з 19.07.2022 року по 23.12.2023 року (в межах шести місяців) складає 184 календарних дні.

Отже, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 704 899,36 грн., у т.ч. :

- за період з 09.10.2018 р. по 18.07.2022 р. складає 621 863, 84 грн. (451,28 грн. х 1378 дн.),

- за період з 19.07.2022 року по 23.12.2023 р., з урахуванням 6-ти місяців, складає 83 035,52 грн. (451,28 грн. х 184 дн.)

Разом з тим, застосовуючи в межах цієї справи норми статті 117 Кодексу законів про працю України, суд враховує висновок Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформований у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, а саме … норми статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові (пункт 62 постанови).

Отже, щодо розміру середнього заробітку за період з 09.10.2018 р. по 18.07.2022 р., який підлягає виплаті позивачу, то згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, урахувавши наведений висновок Великої Палати Верховного Суду та проаналізувавши статтю 117 КЗпП України, визначив формулу, за якою слід обраховувати розмір належного до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

З огляду на вищевказані висновки Верховного Суду та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, зокрема, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складає 307 031,50 грн., який включає

- виплачене/нараховане при звільненні грошове забезпечення в добровільному порядку складає 239 376,94, що підтверджується довідкою від 02.06.2025 року № 1738/ФЕС про розмір грошового забезпечення станом на день звільнення для виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки, одноразової допомоги при звільненні, та становить 77,96 % від 307 031,50 грн.;

- виплачена на виконання судового рішення у справі №420/17662/22 індексація грошового забезпечення в сумі 67 654,56 грн., що становить 22,04 % від 307 031,50 грн.

Отже, виходячи з принципу пропорційності сума належного середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 09.10.2018 р. по 18.07.2022 р.) має становити 22,04% від усієї суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що складає 137 058,79 грн. (621 863, 84 грн.(сума середнього заробітку за 1378 днів затримки розрахунку) х 22,04 %))

Щодо розміру середнього заробітку за період з 19.07.2022 р. по 23.12.2023 р., який підлягає виплаті позивачу, то враховуючи, що законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові, сума середнього заробітку за вказаний період складає 83 035,52 грн.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за період з 09.10.2018 р. по 23.12.2023 р. складає 220 094,31 грн.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права.

Цей висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.02.2022 у справі №826/11086/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2024 у справі №990/150/23 зазначила, «що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах».

Таким чином, визначаючись з належним способом захисту порушеного права позивача, керуючись ст. 9 КАС України суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача у виплаті позивачу середнього заробітку у за період затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 09.10.2018 р. по 23.12.2023 р. включно та зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 09.10.2018 р. по 23.12.2023 р. включно в сумі 220 094,31 грн.

З огляду на вказане, вимога позивача в частині виплати середнього грошового забезпечення із розрахунку сум на шість місяців за період з 09.10.2018 року по 09.10.2019 року, є помилковою, оскільки, на переконання суду, позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову.

VIII. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а відтак судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 09.10.2018 року по 23.12.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 09.10.2018 року по 23.12.2023 року в розмірі 220 094 грн. 31 коп. (двісті двадцять тисяч дев`яносто чотири гривні 31 копійки).

В іншій частині позовних вимог -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна