Справа № 240/10053/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/10053/25

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди,

установив:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом, у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Житомирській області) щодо направлення до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському району Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) для примусового виконання вимог про сплату боргу та стягнення моральної шкоди у сумі 50000 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі №240/4834/24 скасовано вимоги про сплату боргу та зобов`язано здійснити коригування даних в інтегрованій картці. Таким чином, на переконання позивача, відповідач протиправно направив вимоги про сплату боргу для примусового виконання, що обумовило арешт його рахунків та списання коштів з таких, у зв`язку з чим він має право на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

25 квітня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач із заявою про повернення коштів до ГУ ДПС у Житомирській області не звертався. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі №240/4834/24, станом на 17 лютого 2025 року ГУ ДПС у Житомирській області виконано, скасовано вимоги про сплату боргу, а також вилучено з інтегрованої картки за КБК 71040000 нараховані штрафні санкції, пеню та недоїмку, визначені скасованими у судовому порядку вимогами. Матеріали позову по цій справі не містять доказів протиправних дій/бездіяльності зі сторони ГУ ДПС у Житомирській області стосовно позивача. Разом з цим листом (відповіддю на лист позивача) від 14 лютого 2025 року №5092/6/06-30-24-03-02 було належним чином згідно норм діючого законодавства проінформовано позивача про порядок звернення із заявою до територіального податкового органу щодо повернення зайво перерахованих/сплачених коштів та про виконання судового рішення по справі №240/4834/24, а також про скасування раніше оскаржуваних вимог та приведення у відповідність ІКП платника податків.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)

Суд установив, що ОСОБА_1 з 13 січня 2012 року по 08 вересня 2021 року перебував на обліку в органах державної податкової служби України.

24 лютого 2021 року ГУ ДПС у Житомирській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-17, яка містила вимогу сплатити недоїмку в розмірі 27534,55 грн, штраф 2414,06 та пеню 26860,74 грн. Всього 56809,35 грн заборгованість станом на 31 січня 2021 року (а.с. 15).

Окрім того, 28 липня 2021 року ГУ ДПС у Житомирській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-17, яка містила вимогу сплатити недоїмку в розмірі 21568,77 грн, штраф 3826,17 грн та пеню 33481,69 грн. Всього 58876,63 грн заборгованість станом на 30 червня 2021 року (а.с. 16).

ГУ ДПС у Житомирській області 26 вересня 2023 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-17, яка містила вимогу сплатити пеню в розмірі 3889,91 грн заборгованість станом на 31 серпня 2023 року (а.с. 17).

12 лютого 2024 року ГУ ДПС у Житомирській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-17, яка містила вимогу сплатити штраф у розмірі 2203,36 грн та пеню 11631,82 грн. Всього 13835,15 грн заборгованість станом на 31 січня 2024 року (а.с. 18).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі №240/4834/24 визнано протиправними та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-17 від 24 лютого 2021 року, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-17 від 28 липня 2021 року, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-17 від 26 вересня 2023 року, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-17 від 24 лютого 2024 року та зобов`язано ГУ ДПС у Житомирській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по коду платежу (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи які проводять незалежну професійну діяльність), шляхом виключення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, штрафу та пені, визначених скасованими в судовому порядку вимогами про сплату боргу (недоїмки) №Ф-431-14 від 24 лютого 2021 року, №Ф-431-14 від 28 липня 2021 року, №Ф-431-14 від 26 вересня 2023 року, №Ф-431-14 від 12 лютого 2024 року.

Уважаючи, що дії відповідача щодо направлення до виконавчої служби для примусового виконання вимог про сплату боргу є протиправними, позивач заявляє вимогу ро стягнення моральної шкоди у сумі 50000 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, суду слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У контексті зазначеного суд уважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 Кодексу адміністративного України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 Кодексу адміністративного України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Як убачається з позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо направлення до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському району Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) для примусового виконання вимог про сплату боргу.

Тим часом зазначені дії відповідача на момент їх вчинення, тобто на момент направлення вимог були правомірними, оскільки такі вимоги визнанні судом протиправними лише 03 вересня 2024 року та після набрання законної сили рішенням Житомирського окружного адміністративного суду втратили чинність.

При цьому, суд наголошує, що на обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначає про протиправність направлення вимог до виконання, а також арешт рахунків та списання коштів по таким рахункам.

Однак, визначаючись з позовними вимогами просить визнати протиправними саме дії по направленню вимог до виконання.

З огляду на приписи Кодексу адміністративного судочинства України вимога про відшкодування шкоди може бути заявлена та підлягає задоволенню тільки у випадку визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якими така шкода завдана.

За результатами розгляду цієї справи судом не установлено, а позивачем не названо доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій у вигляді направлення до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському району Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) для примусового виконання вимог про сплату боргу, що виключає правові підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

Додатково суд зауважує, що дії та рішення відповідача щодо повернення надмірно стягнутих коштів позивачем не оскаржуються, а тому суд не надає їм правової оцінки.

Перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд уважає, що у задоволенні позову належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

10.06.25