Справа № 520/33228/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 р. Справа № 520/33228/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В.) від 28.02.2025 року по справі № 520/33228/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в м. Києві), в якій просить:

визнати протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві № о/р36 від 11.11.2024, яким відмовлено в застосуванні під час обчислення пенсії показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV;

зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, починаючи з 09.05.2024;

визнати протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № о/р НОМЕР_1 від 28.11.2024, яким відмовлено в перерахунку пенсії за віком;

зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії за віком, зарахувавши під час обчислення пенсії період роботи 01.01.2004 пo 25.12.2006, з 22.01.2007 по 07.10.2009, з 01.09.2011 по 08.05.2024 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, починаючи з 09.05.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області, ГУ ПФУ в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Клопотання ГУ ПФУ в м. Києві про залучення у якості співвідповідача ГУ ПФУ в Харківській області - залишено без задоволення.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.11.2024р. о/р 36.

Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві провести з 09.05.2024 перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022, 2023 роки.

Визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 28.11.2024 № о/р НОМЕР_1 .

Зобов`язано ГУПФУ в Донецькій області провести ОСОБА_1 за зверненням від 21.11.2024 перерахунок пенсії з 09.05.2024 шляхом включення до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 пo 25.12.2006, з 22.01.2007 по 07.10.2009, з 01.09.2011 по 08.05.2024 у подвійному розмірі у порядку статті 60 Закону України від 05.11.1991р. № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Клопотання про негайне виконання рішення суду в частині виплати боргу з пенсії у межах стягнення за один місяць - залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.) у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.) у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача із врахуванням стажу роботи після 01.01.2004 в подвійному розмірі. Зазначає, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, за період з 01.01.2004 застосовується тільки щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та вислугу років.

Позивач та відповідач-2 відзив на апеляційну скаргу не надали.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 26.12.2006 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення", обчислену відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058- IV).

09.05.2024 позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та який продовжує працювати, що не заперечується сторонами по справі.

Після призначення пенсії за віком ознайомився із електронними документами своєї пенсійної справи, яка знаходиться на порталі електронних послуг ПФУ, де вбачалося, що органами ПФУ не було застосовано показник середньої заробітної плати за 2021-2023 роки та не зараховано періоди роботи у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону № 1788-ХІІ.

04.11.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив при обчисленні пенсії за віком на підставі Закону № 1058- IV (застосувати показник середньої заробітної плати за 2021-2023 роки, що передує року звернення, як для осіб, яким пенсія за віком у 2024 році призначається вперше та зарахувати до стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 25.12.2006, з 22.01.2007 по 07.10.2009, з 01.09.2011 по 08.05.2024 (тобто по дату призначення пенсії за віком) в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону № 1788-ХІІ.

Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в м. Києві та прийнято рішення № о/р 36 від 11.11.2024 про відмову ОСОБА_1 в застосуванні показника середньої заробітної плати, що передує року звернення за три попередні роки (2021-2023), оскільки на даний час діючим законодавством не передбачене застосування показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення під час переведення з одного виду на інший, крім з пенсії по інвалідності з дотриманням вимог п. 3 ст. 45 Закону.

Позивач не погодившись з таким розрахунком страхового стажу повторно звернувся до пенсійного органу із заявою щодо перерахунку пенсії - допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами відповідно до Закону № 1058- IV.

Заяву від 21.11.2024 за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області та рішенням від 28.11.2024 № о/р 963150114З36 відмовлено в перерахунку пенсії, а саме не враховано періоди роботи заявника з 01.01.2004 по 25.12.2006, з 22.01.2007 по 07.10.2009, з 01.09.2011 по 08.05.2024 в подвійному розмірі, оскільки згідно ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків передбачених цим законом.

Стверджуючи про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень з приводу незастосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021-2023 роки та з приводу незарахування до стажу заявника періодів роботи з 01.01.2004 по 25.12.2006, з 22.01.2007 по 07.10.2009, з 01.09.2011 по 08.05.2024 (тобто по дату призначення пенсії за віком) в подвійному розмірі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом, зокрема визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 28.11.2024 № о/р НОМЕР_1 та зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області провести ОСОБА_1 за зверненням від 21.11.2024 перерахунок пенсії з 09.05.2024 шляхом включення до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 пo 25.12.2006, з 22.01.2007 по 07.10.2009, з 01.09.2011 по 08.05.2024 у подвійному розмірі у порядку статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом № 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.

Статтею 60 Закону № 1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працював:

з 29.04.1991 по 25.12.2006 «на должности врача - фтизиатра поликлинического отделения ЦРБ в порядке перевода » відповідно до Приказу № 24 від 29.04.1991;

з 22.01.2007 по 07.10.2009 на посаді лікаря - фтизіомера фтизіатричного кабінету поліклінічного відділення ЦРП відповідно до Наказу № 5 від 20.01.2007;

01.09.2011 на посаді лікаря-фтизіатра поліклініки відповідно до Наказу № 41 від 01.09.2011;

20.04.2021 на посаді лікаря-фтизіатра фтизіатричного відділення на 0,75 ставки;

18.02.2022 на посаді лікаря - фтизіатра фтизіатричного кабінету поліклінічного відділення на 1,0 ставку.

Також, як вбачається із довідки КНП Кегичівської селищної ради "Кегичівська центральна районна лікарня" від 23.08.2024 № 618 позивач працював з 29.04.1991 року по 25.12.2006 на посаді лікаря-фтизіатра фтизіатричного кабінету поліклінічного відділення Кегичівської ЦРД (наказ № 24 від 29.04.1991) та був звільнений з посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за вислугу років згідно ст. 38 КЗпП України (наказ № 79 від 25.12.2006); з 22.01.2007 по 07.10.2009 па посаді лікаря-фтизіатра фтизіатричного кабінету поліклінічного відділення Кегичівської ЦРЛ (наказ № 5 від 20.01.2007) та був звільнений з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (наказ № 69 від 08.10.2009); з 01.09.2011 по теперішній час на посаді лікаря-фтизіатра фтизіатричного кабінету поліклінічного відділення Кегичівської ЦРЛ (наказ № 41 від 01.09.2011). Згідно постанови КМУ «Про деякі заходи щодо підвищення престижності праці медичних працівників, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз» від 16.02.2011 № 123 лікарю-фтизіатру фтизіатричного кабінету поліклінічного відділення ОСОБА_2 , встановлено оплату за безперервний стаж роботи з 01 вересня 2021 року - 60 % окладу (наказ № 100-к від 31 серпня 2021 року). Підстава для видачі довідки: книги наказів за 1991 -2006, 2007-2009, 2011-2024 роки, особова картка П-2, розрахунково-платіжні відомості, табелі опрацювання робочого часу.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

У примітці 2 Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Колегія суддів зазначає, що Порядок № 909 не містить будь-яких конкретних вимог щодо організаційно-правової форми указаних закладів та їх підпорядкованості. Навпаки, відповідно до примітки 2 до цього Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ. Крім того, згідно з приміткою 3 до названого Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії) це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за № 892/7180 затверджено переліки закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я.

Згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 № 385, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.

Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" установлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом.

Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2004.

Водночас пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст. 60 Закону № 1788-XII, згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тобто враховуючи найскладніші умови трудової діяльності, що провокують професійне "вигорання" в наведених вище закладах охорони здоров`я, законодавцем було передбачено спеціальну преференцію - подвійне зарахування стажу для призначення пенсії під час перебування на посадах медичного працівника в таких закладах.

Стаття 24 Закону України №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України № 1788-XII та не зупиняє її дію.

Таким чином, порівняльний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що Закон України № 1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України № 1788-XII при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону № 1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Колегія суддів дійшла висновку, що передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За цим, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що основними видами діяльності Комунального некомерційного підприємства Кегичівської селищної ради «Кегичівська центральна районна лікарня» є: 86.10 Діяльність лікарнянних закладів (основний); 86.21 Загальна медична практика; 86.23 Стоматологічна практика; 86.90 Інша діяльність у сфері охорони здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем-1 протиправно не зараховано стаж позивача в подвійному розмірі, набутий за період з 01.01.2004 пo 25.12.2006, з 22.01.2007 по 07.10.2009, з 01.09.2011 по 08.05.2024.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 по справі № 520/33228/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко