Справа № 367/12596/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача - Файдюка В.В.,

суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: - Масловській К.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №3373042 від 30 жовтня 2024 року якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 2380 грн за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції не витребувано у Департаменту патрульної поліції документів, що підтверджують виклик позивача для нового розгляду справи про адміністративне правопорушення, водночас зазначені докази мають важливе значення у даній справі.

Звернув увагу суду на те, що порушення позивачем п. 2.9.в Правил дорожнього руху України підтверджується відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського, а саме відсутність переднього номерного знаку.

Додатково зазначив про те, що розмір судового збору за подання позовної заяви становив 605,60 грн, водночас судом першої інстанції стягнуто з Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 вересня 2024 року приблизно о 16:00 год, позивач рухаючись в м. Буча Київської обл. по автодорозі М-07 (вул. Нове Шосе) на автомобілі марки LEXUS IS 250, д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений інспектором патрульної поліції.

03 вересня 2024 року старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху управління майором поліції Горошком О.І. за порушенням п. 2.9.в Правил дорожнього руху України відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА №2973138 за ч. 6 ст. 121 КУпАП, а саме: керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Відповідно до копії квитанції від 04 вересня 2024 року №МВВ0-1Х06-РНМВ-7К43 позивачем сплачено штраф накладений постановою серії ЕНА №2973138 від 03 вересня 2024 року.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 18 листопада 2024 року в додатку "Дія" виявив, що відносно нього винесено постанову серії ЕНА №3373042 від 30 жовтня 2024 року за порушення ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідно до якої 03 вересня 2024 року о 16.10 год. водій гр. ОСОБА_1 , в м. Буча, на вул. Нове Шосе, (Аавтодорога М-07) керував транспортним засобом LEXUS IS 250 номерний знак НОМЕР_1 , без номерного знаку (переднього), закріпленого не у встановленому для цього місці, чим порушив п. 2.9.в Правил дорожнього руху України.

Вважаючи протиправною постанову серії ЕНА №3373042 від 30 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.121-3 КУпАП, відбувся за відсутності останнього, водночас доказів своєчасного повідомлення позивач про новий розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідачем до суду не надано. Також суд першої інстанції зазначив про те, що процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пп. "в" п. 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

не належить цьому засобу;

не відповідає вимогам стандартів;

закріплений не в установленому для цього місці;

закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовину відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121,статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається зі змісту листа Департаменту патрульної поліції у Київській області від 27 лютого 2025 року №35аз/41/40/02-2025 на адвокатський запит від 25 лютого 2025 року повідомлено про те, що 03 вересня 2024 року старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху управління майором поліції Горошком О.І. за порушенням п. 2.9.в Правил дорожнього руху України стосовно ОСОБА_1 , було винесено постанову серії ЕНА №2973138 за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. У зв`язку з невірною кваліфікацією адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , керівництвом управління було ініційовано службове розслідування, за результатами якого 08 жовтня 2024 року прийнято рішення про скасування серії ЕНА №2973138 від 09 вересня 2024 року та направлення справи на новий розгляд.

Також вказаним листом повідомлено про те, що 30 жовтня 2024 року майором поліції Горошком О.І. проведено новий розгляд справи та винесено відносно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №3373042 за порушення п. 2.9.в ПДР України, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.121-3 КУпАП, відбувся за відсутності останнього, водночас доказів своєчасного повідомлення позивач про новий розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідачем до суду не надано.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив про те, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, оскільки не витребувано у Департаменту патрульної поліції документів, що підтверджують виклик позивача для нового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також апелянт зазначив про те, що відповідні докази мають важливе значення у даній справі у зв`язку з чим останнім надано до апеляційної скарги копію повідомлення від 08.10.2024, рапорт старшого інспектора ВБР УПП у Київській області ДПП майора поліції Горошка О.І. без дати, супровідний лист від 09.10.2024 №9055/41/40/02-2024, роздруківка з сайту АТ "Укрпошта" перевірки статусу відстеження поштового відправлення.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 вересня 2024 року старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху управління майором поліції Горошком О.І. за порушенням п. 2.9.в Правил дорожнього руху України стосовно ОСОБА_1 , було винесено постанову серії ЕНА №2973138 за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн, який сплачено позивачем 04 вересня 2024 року, що підтверджується копією квитанції №МВВ0-1Х06-РНМВ-7К43.

У зв`язку з невірною кваліфікацією адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , керівництвом управління було ініційовано службове розслідування, за результатами якого 08 жовтня 2024 року прийнято рішення про скасування серії ЕНА №2973138 від 09 вересня 2024 року та направлення справи на новий розгляд, водночас доказів своєчасного повідомлення позивач про новий розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідачем до Ірпінського міського суду Київської області надано не було.

Таким чином, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку невчиненням дій щодо витребування у нього доказів з власної ініціативи, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не відповідають положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, оскільки подання таких доказів є обов`язком відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, Департамент патрульної поліції не надав жодних доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Разом з тим, надаючи оцінку поданим апелянтом доказам, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту роздруківки перевірки статусу відстеження поштового відправлення 358 АТ "Укрпошта" неможливило ідентифікувати зміст такого відправлення та особу отримувача, що, на переконання судової колегії, не є належним доказом повідомлення ОСОБА_1 про новий розгляд справи про адміністративне правопорушення. Крім того, апелянтом не надано до суду реєстру поштових відправлень чи інших доказів, відповідно до яких можливо ідентифікувати, що поштовим відправленням 358 було надіслано ОСОБА_1 повідомлення про новий розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, наданий апелянтом рапорт майора поліції Горошка О.І. (без дати), що адресований заступнику начальника УПП у Київській області ДПП не є належним доказом повідомлення ОСОБА_1., оскільки є внутрішнім документом та не містить дати його складення.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції невірно здійснено розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI.

Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, ставка судового збору за подання позовної заяви у справах щодо оскарження адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2024 року приписами Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.

З огляду на викладене, розмір судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції складав 605,60 грн. (3028,00 грн. х 0,2).

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції підлягали стягненню на користь ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору в сумі 605,60 грн, а не в сумі 1211,20 грн, що було помилково залишено поза увагою суду першої інстанції. Інша ж частина сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви (605,60 грн) може бути повернута за правилами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права в частині, що стосується суті спору, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Водночас, стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн суд першої інстанції не врахував визначений Законом України "Про судовий збір" розмір ставки судового збору при поданні позовної заяви щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, а відтак помилково стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору у фактично сплаченому, а не законодавчо визначеному розмірі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат не повно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення питання щодо розміру належних до присудження судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2025 року - змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини в наступній редакції:

"Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).".

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повне рішення виготовлено 10 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев