Справа № 120/1688/25
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 червня 2025 р. Справа № 120/1688/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Беркут-Транс" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося приватне підприємство "Беркут-Транс" (далі - ПП "Беркут-Транс", позивач) з адміністративним позовом до Вінницької митниці (далі - Вінницька митниця, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішень Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000391/2, № UA401000/2024/000390/2, № UA401000/2024/000389/2 від 31.12.2024 року та карток відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/001531 від 27.12.2024 року, № UA401020/2024/001539 від 31.12.2024 року, № UA401020/2024/001533 від 27.12.2024 року, № UA401020/2024/001537 від 31.12.2024 року, № UA401020/2024/001532 від 27.12.2024 року, № UA401020/2024/001538 від 31.12.2024 року.

Ухвалою від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

10.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог ПП "Беркут-Транс". З позиції відповідача, за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих позивачем разом з митними деклараціями документів встановлено, що під час митного оформлення товарів згідно досліджуваних митних декларацій Вінницькою митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості товарів.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

18.11.2024 між ПП "Беркут-Транс" (далі Покупець або позивач) та SLAVIK LIMITED Англія) (далі - Продавець) було укладено контракт купівлі-продажу транспортних засобів (а також додаткову угоду №1 від 30.12.2024 р.), згідно якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця транспортні засоби:

сідловий тягач MAN, номер шасі: НОМЕР_1 , 2012 року випуску, країна походження: Англія;

сідловий тягач MAN, номер шасі: НОМЕР_2 , 2018 року випуску, країна походження: Англія;

сідловий тягач MAN, номер шасі: НОМЕР_3 , 2019 року випуску, країна походження: Англія;

напівпричеп KING, номер шасі: НОМЕР_4 , 2002 року випуску, країна походження: Англія, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно, провести його оплату на умовах даного Контракту.

Згідно п. 1.2. вичерпний перелік товару по асортименту, номенклатурі, одиниці виміру, кількості, ціни за одиницю товару і вартості зазначається в рахунках-фактурах (фактурах інвойс, фактурах проформах), виписаних за кожну окрему поставку, які є невід`ємною частиною даного Контракту.

Відповідно до п. 3.1. загальна вартість контракту складає 22500 фунтів стерлінгів та зазначається сторонами в рахунках-фактурах (фактурах інвойс, фактурах проформах), які є невід`ємною частиною даного Контракту.

1. З метою митного оформлення товару з застосуванням преференційного режиму до Вінницької митниці подана митна декларація 25UA62U0, на підставі якої задекларовано сідловий тягач MAN, номер шасі: WMA24XZZ2DW177873, 2012 року випуску, країна походження: Англія.

31.12.2024 Вінницькою митницею прийнято рішення №UA401000/2024/000391/2 про коригування митної вартості товарів.

2. В частині сідлового тягача MAN, номер шасі: НОМЕР_2 , 2018 року випуску, країна походження: Англія, до митного органу подано: рахунок-фактуру (інвойс); автотранспортну накладну; супровідний документ; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR 1; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; банківський платіжний документ, що стосується товару; документ, що підтверджує вартість перевезення товару; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими) експертними організаціями; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів; договір про надання послуг митного брокера; інші некласифіковані документи; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів.

31.12.2024 Вінницькою митницею прийнято рішення №UA401000/2024/000390/2 про коригування митної вартості товарів.

3. В частині сідлового тягача MAN, номер шасі: номер шасі: НОМЕР_3 , 2019 року випуску, країна походження: Англія, до митного органу подано: рахунок-фактуру (інвойс); автотранспортну накладну; супровідний документ; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR 1; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; банківський платіжний документ, що стосується товару; документ, що підтверджує вартість перевезення товару; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів; договір про надання послуг митного брокера; інші некласифіковані документи; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів.

31.12.2024 Вінницькою митницею прийнято рішення №UA401000/2024/000389/2 про коригування митної вартості товарів.

Крім того, Вінницькою митницею відмовлено у оформленні імпорту товарів з застосуванням преференційного режиму до закінчення перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1, про що сформовано картки відмови №UA401020/2024/001531 від 27.12.2024 року, № UA401020/2024/001533 від 27.12.2024 року, № UA401020/2024/001532 від 27.12.2024 року.

У послідуючому, відповідачем прийнято картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/001539 від 31.12.2024 року, № UA401020/2024/001537 від 31.12.2024 року, № UA401020/2024/001538 від 31.12.2024 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.

Згідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст.49 Митного кодексу України) .

Частинами 1, 2 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У відповідності до частини 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Судом встановлено, що митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення як обов`язкові, так і можливі були надані в формі оригіналу, належним чином завірені печатками відповідних організацій, а їх зміст підтверджував заявлену митну вартість ввізних транспортних засобів.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Такий висновок суду відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 09 квітня 2019 року по справі №825/1575/17, від 25 березня 2021 року по справі №815/3626/17.

Відповідач у заявах по суті справи вказує, що подані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема транспортні витрати не підтверджено документально.

У частині десятій статті 58 МК України передбачено перелік витрат (складових митної вартості товарів), які при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зокрема, до таких складових митної вартості належать витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, а також на страхування цих товарів.

Із матеріалів справи вбачається, що поставка товару здійснювалась за умовами EXW (за правилами Інкотермс - 2010).

Так, відповідно до Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) термін умови поставки EXW, англ. Ex Works, або Франко завод (…назва місця) - означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Таким чином, у разі поставки товару на умовах EXW витрати з доставки товару до вказаного у контракті місця покладаються на продавця.

Надаючи оцінку доводам відповідача стосовно того, що подані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема числове значення витрат на транспортування не підтверджено документально, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що приватним підприємством "БЕРКУТ-ТРАНС" до митниці подано довідку про транспортні витрати від 26.12.2024 р., договір від 20.12.2024 р. про надання послуг водія із громадянином України ОСОБА_1 , акт приймання-передачі робіт за Договором про надання послуг водія від 20.12.2024 р., де загальна вартість послуг водія становить 108600,00 грн. без вирахування податків та зборів.

Суд зазначає, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Вищевикладене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 травня 2019 року по справі №804/16553/14 (адміністративне провадження №К/9901/5149/18).

Суд також зазначає, що спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками є лише рекомендацією більш детально проаналізувати умови операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались іншими особами у попередніх періодах само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників даних АСАУР.

Крім того, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року у справі №260/718/19.

Наявність у мережі Інтернет іншої інформації про вартість схожих транспортних засобів також не віднесена до обставин, за яких у митного органу виникає право на витребування у декларанта додаткових документів. Така інформація не є офіційною та не враховує індивідуальні особливості транспортного засобу, що мають суттєвий вплив на його ринкову вартість (імпортований позивачем причіп має свої особливості, в частині комплектації, пробігу, амортизації в ході експлуатації, поломок та пошкоджень).

На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що вказані декларантом відомості підтверджені документально, а їх достовірність не спростована відомостями від уповноважених органів, зокрема, що видані позивачу документи є фіктивними. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого автомобіля ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Отже, надані позивачем документи містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що протиправність оскаржуваних рішень та їх скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.12.2024 суд зазначає про таке.

Оскільки саме прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про коригування митної вартості слугувало підставою для видання карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішень про коригування митної вартості протиправними та їх скасування є підставою для визнання протиправними та скасування карток відмови.

Відтак, об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики.

Щодо позовних вимог про скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.12.2024 суд зазначає наступне.

Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» № 1678-VII від 16.09.2014 ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, від 27.06.2014.

Відповідно до пункту другого статті 26 розділу IV вказаної Угоди термін «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва».

Згідно з пункту першого статті 16 цього Протоколу товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію Угоди за умови подання одного з таких документів:

- сертифікату перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у додатку III до Протоколу, або

- у випадках, вказаних у статті 22 (1) Протоколу, - декларації інвойс, наданої експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Відповідно до статті 22 вказаного Протоколу декларація інвойс може бути складена експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Згідно з частиною третьою статті 2 зазначеного Протоколу експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього протоколу.

Відповідно до статті 33 цього Протоколу митні органи країни імпорту мають право здійснювати подальші перевірки підтвердження походження товару у довільному порядку або тоді, коли мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статус і походження відповідних товарів або виконання інших вимог даного Протоколу.

Згідно статті 41 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Пунктом 1 частини третьою статті 44 Митного кодексу України передбачено, що у разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Відповідно до частини другою статті 36 Митного кодексу України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 36 Митного кодексу України передбачено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Крім того, частиною п`ятою статті 280 Митного кодексу України визначено, що ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 281 Митного кодексу України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Окрім цього, частиною першою статті 45 Митного кодексу України визначено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач при оформленні товару надані сертифікат EUR1, чим дотримані вимоги п.3 ст.43 МК України, відповідно до якого «Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару».

З урахуванням наведеного слідує, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 та сертифікат про походження товару є підставою для застосування до товару тарифної преференції.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 1.380.2019.002337.

У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей (ч.1 ст.45 Митного кодексу України).

Інспекторами відповідача, порушені вимоги пп.1,2 ст. 45 МК України, в якій зазначено, що «У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію».

Жодних підстав для обґрунтованих сумнівів щодо походження товару у відповідача не могло виникнути, тому що позивачем надані усі підтверджуючі документи того, що транспортні засоби мають походження зі Сполученого Королівства Великої Британії та Ірландії:

- сертифікат форми EUR1 №S0824583 від 14.12.2024;

- сертифікат форми EUR1 №S0824585 від 14.12.2024;

- сертифікат форми EUR1 №S0824584 від 14.12.2024.

В свою чергу, наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів, однак не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 квітня 2019 року у справі №817/4660/13-а.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав для прийняття спірних карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, та відповідно наявності підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування відповідних рішень митниці.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку, що картки відмов відповідача в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/001531 від 27.12.2024 року, № UA401020/2024/001533 від 27.12.2024 року, № UA401020/2024/001532 від 27.12.2024 року є такими, що підлягають визнанню протиправним та скасуванню.

Пунктом 3 частини 2 статті 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 30 153,74 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000391/2 від 31.12.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці № UA401020/2024/001531 від 27.12.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці № UA401020/2024/001539 від 31.12.2024.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000390/2 від 31.12.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці № UA401020/2024/001533 від 27.12.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці № UA401020/2024/001537 від 31.12.2024.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000389/2 від 31.12.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці № UA401020/2024/001532 від 27.12.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці № UA401020/2024/001538 від 31.12.2024.

Стягнути на користь приватного підприємства "Беркут-Транс" сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 30 153,74 грн (тридцять тисяч сто п`ятдесят три гривні сімдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Приватне підприємство БЕРКУТ-ТРАНС (21022, м. Вінниця, вул. С. Зулінського, 42-Б, )

Відповідач: Вінницька митниця (21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, 17, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович