Справа № 320/41865/24
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Оксененка О.М.,

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

представника позивача: Фурлета В.П.

представника відповідача: Юзюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАНТА-Р» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАНТА-Р» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ЛАНТА-Р») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.06.2024 №1, №5, №5, №5 та №5.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року значений позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі статей 20, 77, 82 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами і доповненням, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік, на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 29.03.2024 №2026-П, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ЛАНТА-Р», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, валютного законодавства - за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 27.05.2015 по 31.12.2023 та іншого законодавств і за відповідний період.

За результатами вказаної вище перевірки, податковим органом складено акт перевірки від 14.05.2024 №45736/ К5/26-15-07-01-05-20/39804274 (далі по тексту - акт перевірки).

Згідно з висновками акта перевірки, ТОВ «ЛАНТА-Р» контролюючим органом було встановлено порушення норм чинного податкового законодавства України, а саме:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 11 362 799 грн., у тому числі за. липень 2017 року в сумі 72 879 грн., серпень 2017 року в сумі 100 349 грн., січень 2021 року в сумі 705 346 грн., лютий 2021 року в сумі 1 521 815 грн., березень 2021 року в сумі 2 139 345 грн., квітень 2021 року в сумі 1 662 650 грн., травень 2021 року в сумі 156 415 грн., червень 2021 року в сумі 3 922 712 грн., червень 2022 року в сумі 720 104 грн., жовтень 2023 року в сумі 361 184 грн. та занижено від`ємне значення податку на додану вартість (рядок 21) всього у сумі 361 184 грн., у тому числі за грудень 2023 року в сумі 361 184 гривень;

- пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповнення їй, порушення термінів сплати визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток;

- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за серпень 2021 року, грудень 2021 року, лютий 2022 року, червень 2022 року, серпень 2023 року, листопад 2023 року та нереєстрацію податкових накладних за квітень 2022 року;

- пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, пункту 8.1, пункту 8.4, пункту 8.5 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, несвоєчасно подано по 4 об`єктах повідомлення за формою № 20-ОПП, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність;

- підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.2 та підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, щодо несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб за грудень 2018 року - жовтень 2023 року у сумі 1042648,61 грн., в т. ч.: за 2018 рік - 12780,9 грн., за 2022 рік - 524269,93 грн., за 2023 рік - 518378,68 грн., та не сплати податку до бюджету за жовтень- листопад 2023 року у сумі 39185,29 гривень;

- підпункту 168.1 1, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168, підпункту 1.6. пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями, щодо несвоєчасної сплати військового збору до бюджету, за грудень 2018 року - жовтень 2023 року у сумі 109793,17 грн. в т.ч.: за 2018 рік - 779,45 грн., за 2022 рік - 59691,92 грн., за 2023 рік - 50101,25 грн., та не сплати до бюджету військового збору за жовтень-листопад 2023 року у сумі 2978,91 грн.;

- пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 із змінами і доповненнями, щодо несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску за звітні періоди вересень та листопад 2016 року, жовтень 2017 року, жовтень 2018 року.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесені податкові повідомлення-рішення (далі по тексту - оскаржувані ППР):

- податкове повідомлення-рішення №1 від 07.06.2024 року про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) всього з розмірі 14 203 499,00 грн., у т.ч. за основним платежем 11 362 799,00 грн. та штрафних санкцій 2 840 700,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 5 від 07.06.2024 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 221 443,81 грі., а саме штрафні санкції в розмірі 25% за не своєчасну сплату в сумі 1055429,51 грн. за грудень 2018 - жовтень 2023 рр.;

- податкове повідомлення-рішення № 5 від 07.06.2024 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб всього в розмірі 48 911,62 грн., у т.ч. за основним платежем 39 185,29 грн. та штрафних санкцій 9 796,33 грн.

- податкове повідомлення-рішення № 5 від 07.06.2024 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору в розмірі 20 108,02 грн., а саме штрафні санкції в розмірі 25% за не своєчасну сплату в сумі 110572,62 грн. за грудень 2018 - жовтень 2023 рр.;

- податкове повідомлення-рішення № 5 від 07.06.2024 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору всього в розмірі 3 723,64 грн., у т.ч. за основним платежем 2 978,91 грн. та штрафних санкцій 744,73 грн..

Не погоджуючись із прийнятими ГУ ДПС у м. Києві оскаржуваними ППР, ТОВ «ЛАНТА-Р» було подано до ДПС України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 07.06.2024 №1, №5, №5.

Рішенням від 01.08.2024 р. №23400/6/99-00-06-01-01-06 ДПС України було залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 07.06.2024 року №1, №5, №5 а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з оскаржуваними ППР, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дійсно було несвоєчасно сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що є підставою для застосування пункту 123.1 статті 123 ПКУ та тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Також, суд першої інстанції зазначив, що суд не може перебирати на себе функцію контролюючого органу та здійснювати належний розрахунок штрафної санкції, оскільки адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, адже завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Саме на податковий орган покладено повноваження стосовно визначення розміру штрафу, отже такі повноваження є дискреційними.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У пункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, пунктом 44.3 статті 44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 статті 44 ПКУ, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертні їм ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39 прим. 2 ПКУ) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого ПКУ граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Передбачені пунктом 44.3 статті 44 ПК України терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 ПКУ.

Згідно з абзацом першим пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПК України, має право провести перевірку та самостійно визначати суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПКУ, не пізніше закінчення 1095 дня 2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39. прим. 2 ПКУ), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 ПКУ, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПК України, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

Так, п. 4 розділу І Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.06.21 15 № 524 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 07.09.2020 № 548) зі змінами та доповненнями, передбачено, що при відборі платника податків до плану-графіка відповідно до вимог статті 77 розділу ІІ ПКУ необхідним є врахування також вимог пункту 102.1 статті 102 розділу ІІ ПКУ в частині граничних термінів проведення перевірки та визначення податкового зобов`язання платника податків, вимог пункту 77.3 статті 77 розділу ІІ ПКУ в частині заборони проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку на доходи фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

У свою чергу, пункт 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України передбачено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України.

При цьому дію пункту 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

Водночас, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у пункті 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Так, відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до 01 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачень підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ЛАНТА-Р», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2017 по 31.12.2023.

У ході перевірки перевіряючими встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства по податку на додану вартість, що включені до донарахувань в податкові повідомлення рішення в періоди, які перевищують 1095 днів.

Так, по періоду за липень 2017 року, граничним строком сплати податкових зобов`язань є 30.08.2017 року, із врахуванням строків зупинення позовної давності відповідно до статті 102 ПК України термін в 1095 днів сплинув 11.01.2024, відповідно термін по періоду за серпень 2017 року сплинув - 11.02.2024. З урахуванням цього, терміни визначення платнику податків податкових зобов`язань за липень і серпень 2017 закінчились відповідно 11.01.2024 та 11.02.2024.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що контролюючий орган під час перевірки, протиправно донараховано позивачу грошові зобов`язання з податку на додану вартість за липень та серпень 2017 року, оскільки зазначене відбулося з порушенням строків, передбачених статтею 102 ПК України.

Враховуючи викладене вище, зазначені доводи позивача, що контролюючим органом незаконно застосовано суму грошового зобов`язання по ПДВ, за липень 2017 року, в сумі 72879 грн. та застосованої до неї штрафної санкції в розмірі 18220 грн., та серпень 2017 року в сумі 100 349 грн. та застосованої до неї штрафної санкції в розмірі 25 087 грн., є обґрунтованими.

Так, в акті перевірки відповідачем зазначено, що позивачем подано уточнюючі розрахунки з ПДВ, в яких зменшено задекларовані показники податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 11 001 615 грн., що на думку відповідача є протиправним.

Зазначені твердженнями контролюючого органу є безпідставними та не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Так, посадовими особами податкового органу встановлено, що ТОВ «ЛАНТА-Р» подано уточнюючі розрахунки з ПДВ, в яких зменшено задекларовані показники податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а саме:

- за січень 2021 було зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 3508052 грн.;

- за лютий 2021 було зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 814265 грн.;

- за березень 2021 зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 1363227 грн.;

- за квітень 2021 зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 1416218 грн.;

- за травень 2021 зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 63265 грн.;

- за червень 2021 зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 3116484 грн.;

- за липень 2021 зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 117409 грн.;

- за серпень 2021 зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 153195 грн.;

- за листопад 2021 зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 449500.

Натомість, позивачем на підставі уточнюючих розрахунків було самостійно зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 11 001 615 грн. Усі вказані коригування були проведені по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «СКИДКА-10» ().

При цьому, ТОВ «ЛАНТА-Р», у поданих уточнюючих розрахунках з ПДВ, також було зменшено задекларовані показники з податкового кредиту з податку на додану вартість по контрагенту ТОВ «СКИДКА-10», а саме: за січень 2021 зменшено податковий кредит на 2380841 грн., за лютий 2021 зменшено податковий кредит на 2802338 грн., за березень 2021 зменшено податковий кредит на 2430660, за квітень 2021 зменшено податковий кредит на 1614458 грн., за травень 2021 зменшено податковий кредит на 1802141 грн., за жовтень 2021 зменшено податковий кредит на 10486 грн., за листопад 2021 зменшено податковий кредит на 104667 грн. Так, позивачем на підставі уточнюючих розрахунків було самостійно зменшено податковий кредит на загальну суму 12 963 084 грн.

Зведені дані щодо задекларованих платником податків ТОВ «ЛАНТА-Р», за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, та встановлених у процесі проведення перевірки сум податкових зобов`язань, податкового кредиту, податку на додану вартість наведено в Додатку 10 до акта перевірки.

Згідно даних цього додатку, який складено перевіряючими, на підставі поданої позивачем звітності з ПДВ, підтверджується як зменшення податкових зобов`язань так і зменшення податкового кредиту по податкових накладних, наданих/отриманих по господарських операціях з контрагентом ТОВ «СКИДКА-10». Однак, зазначені обставини помилково не були враховані контролюючим органом при формуванні висновків перевірки.

Згідно пункту 86.10 статті 86 ПК України, в акті перевірки зазначаються, як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

У свою чергу, податковий кредит сформований за період 2021 року по контрагенту позивача ТОВ «СКИДКА-10», код 40074979 в сумі 12 963 084 грн., підтверджується зареєстрованими у ЄРПН податковими накладними, які долучені позивачем до матеріалів справи та досліджені колегією суддів апеляційної інстанції в повному обсязі.

Крім того, суд бере до уваги, що вказані коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту були зумовлені тим, що позивачем було отримано від ГУ ДПС у м. Києві рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку № 10415 від 27.01.2022, в якому підставою зазначено пункт 8 «Критеріїв ризиковості платника податку».

Тобто, контролюючим органом до попередніх рішень було додано інформацію, що ТОВ «ЛАНТА-Р» не тільки формує податковий кредит від «ризикового» контрагента ТОВ «СКИДКА-10», а й здійснює реалізацію/продаж товарів, тобто формує податкові зобов`язання на цього ж «ризикового» контрагента.

Разом з ти, наявність вищевказаних рішень, блокування накладних та фактичне зупинення діяльності підприємства призвело до того, що товариство вимушено було провести відповідні коригування податкового кредиту і податкових зобов`язань, сформованих по операціях з «ризиковими», на думку контролюючого органу, суб`єктами господарювання, серед яких було і ТОВ «СКИДКА-10», як постачальник так і покупець.

У результаті поданих уточнюючих розрахунків до декларації по ПДВ та зареєстрованих податкових накладних за операціями продажу, відбулося збільшення податкових зобов`язань з ПДВ по ТОВ «ЛАНТА-Р» . За відповідні періоди була проведена доплата податку на додану вартість до бюджету у сумі 1 107 273 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4043 від 13.07.2022р. на суму 837 505,00 грн; №4049 від 25.07.2022р. на суму 117 252,00 грн; №4078 від 11,08.2022р. на суму 46 986,00 грн; №4094 від 25.08.2022р. на суму 40 820,00 грн; №4128 від 21,09.2022р. на суму 63 997,00 грн; №4129 від 21.09.2022р. на суму 713,00 грн.

Після сплати вказаних сум контролюючим органом було винесено рішення про невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 21.09.2022 №178273, тобто про виключення з переліку ризикових платників, що дало змогу продовжувати здійснювати господарську діяльність.

Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 року № 727, зареєстрованого Міністерство юстиції України 26.10.2015 року за № 1300/27745, встановлено, що факти виявлених порушень податкового законодавства повинні викладатись в акті перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Крім того, під час проведення документальних перевірок, згідно з підпунктом 11 пункту 3 розділу III Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (далі - Порядок №727), передбачено, що Акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контролі за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово- господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повного мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

У відповідності до розділу 5 Порядку №727 під час опису виявлених порушень та їх документування в актах (довідках) перевірок слід дотримуватись таких рекомендацій.

Будь-який висновок акта (довідки) перевірки щодо оцінки повноти та своєчасності виконання платником зобов`язань перед бюджетом, дотримання вимог іншого законодавства має ґрунтуватись на визначених статтею 83 ПКУ належних та допустимих доказах, отриманих безпосередньо від платника податків, а також з інших джерел у встановленому законом порядку. Доведення правомірності висновків перевірки повинно бути переконливим, логічним, аргументованим.

Відображення в акті (довідці) перевірки необґрунтованих даних, а також суб`єктивних припущень перевіряючих, які не мають підтверджуючих доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб платника податків (наприклад, «приховування об`єкта оподаткування», «розкрадання», «привласнення», «описка» тощо) при оформленні встановлених порушень не допускається.

У разі якщо перевірка свідчить про неправильне визначення платником податків об`єктів оподаткування, але неможливо встановити конкретні причини відхилення та визначити конкретні документи, що необґрунтовано вплинули (не вплинули) на розмір відповідних задекларованих показників, в акті (довідці) перевірки робиться про це запис та здійснюється посилання на норми законодавства, які регулюють загальний порядок обчислення конкретного податку.

При цьому, у матеріалах перевірки рекомендовано детально викласти розрахунки та матеріали, на підставі яких визначено об`єкти оподаткування, та відхилення обчислених таким чином об`єктів від задекларованих платником податків. Такі розрахунки мають бути законодавчо обґрунтованими.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в акті перевірки щодо задекларованих показників доходу від будь якої діяльності, наведеного на стор.4-5 акта перевірки, його заниження не встановлено.

Також, відповідних занижень чи завищень показника рядка 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності», який формується на підставі бухгалтерського обліку, у т.ч. включає витрати від фінансово - господарської діяльності, також не встановлено.

Крім того, питання фактичного руху та їх документального підтвердження реалізованих та придбаних ТОВ «СКИДКА-10» товарів податковим органом, під час перевірки, взагалі не досліджувалось, а взято лише дані Єдиного реєстру податкових накладних.

На підтвердження використання у своїй господарській діяльності ТМЦ, придбаних та в подальшому реалізованих своїм покупцям, позивачем надано відомості руху товарів по рах.281 по контрагенту (постачальнику) ТОВ «СКИДКА-10», за 2021 рік, помісячно.

Тобто, дані різних розділів акту перевірки протирічать один одному, адже, якщо перевіряючими встановлено не відображення в податкових зобов`язаннях сум ПДВ по складених на ТОВ «СКИДКА-10» податкових накладних, повинно мати вплив на показники з податку на прибуток. Однак, ані в розділі «Доходи», ані в розділі «Витрати» позивача по даному питанню порушень не встановлено.

Згідно з підпункту 134.1.1 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерело: походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку) визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО або ПБО) або Міжнародних стандартів фінансової звітності (далі - МСФЗ), на різниці, які виникають згідно з положеннями розділу III "Податок на прибуток підприємств" цього Кодексу.

Відповідно до принципу нарахування та відповідності доходів і витрат для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. Операція з продажу готової продукції впливає на фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних ПБО або МСФЗ, у тому звітному періоді, у якому відображаються доходи від реалізації цієї продукції та витрати, здійснені для отримання цих доходів. При цьому нараховані від продажу готової продукції доходи збільшують фінансовий результат до оподаткування, а витрати у сумі собівартості реалізованої продукції зменшують цей показник. Також суд враховує, що як собівартість реалізованої продукції так і виробнича собівартість продукції визначаються згідно з нормами Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (далі - П(С)БО 16).

Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача про те, що операції з придбання у ТОВ «СКИДКА-10» ТМЦ, по яких відображено податковий кредит із ПДВ, були відображені у витратах операційної діяльності позивача по бухгалтерському рахунку 902 так як пов`язані напряму із отриманням доходу від подальшої реалізації даних ТМЦ, що, як уже зазначалось, підтверджується даними бухгалтерського обліку «Звіт руху товарів по клієнту» та первинними документами.

Особливості вимог для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, передбачено у статті 44 ПК України. Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. При цьому платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених зазначеними документами.

Відповідно до пункту 6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Водночас нестачі й втрати від псування цінностей включаються до інших операційних витрат (пункт 20 П(С)БО 16).

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання послуг (робіт) від постачальника. Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

Тобто, дані звітності формуються на підставі наявних первинних документів. Саме первинні документи є основою ведення регістрів бухгалтерського обліку, а не навпаки.

У даному випадку, відповідачем не заперечується той факт, що всі первинні документи, які стосуються предмету та мети перевірки, були надані позивачем посадовим особам контролюючого органу, під час перевірки, у повному обсязі.

Так, в акті перевірки не заперечується наявність у ТОВ «ЛАНТА-Р» первинних документів, а саме: податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та включені до складу сум податкових зобов`язань відповідного звітного періоду; видаткових накладних; актів виконаних/наданих робіт, послуг; списання та надходження грошових коштів по рахункам ТОВ «ЛАНТА-Р» та відображення відповідних операцій в обліку підприємства.

Тобто, реальність здійснення позивачем господарських операції з його контрагентом підтверджується наявними первинними документами.

Сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських операцій і не дає підстав для сумніву у їх реальності. Характер проведених операцій відповідає звичайній господарській діяльності ТОВ «ЛАНТА-Р» та її основним видам.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПКУ визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПКУ, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПКУ встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 93 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому суд зауважує, що реєстрація податкових накладних здійснюється контролюючими органами відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 (далі - Порядок №1246).

Відповідно до положень пункту 12 Порядку №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 ПК України; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 2001.3 і 2001.9 статті 2001 ПК України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01.07.2015 року); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис»; «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

За результатами таких перевірок формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано податковим органом, усі податкові накладні, виписані/складені постачальником ТОВ «СКИДКА-10» (код 40074979) зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи викладене, вказані факти дають достатні підстави стверджувати, що при реєстрації зазначених додаткових накладних контролюючим органом було перевірено та підтверджено правомірність формування податкових зобов`язань продавцями та, відповідно законність формування податкового кредиту покупцем - ТОВ «ЛАНТА-Р».

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що під час перевірки (розділ 3.1.2 «Податок на додану вартість» акту перевірки), податковим органом не були досліджені та враховані факти формування податкового кредиту, у т.ч. від контрагента постачальника - ТОВ «СКИДКА-10» в сумі 12 963 084 грн., що призвело до необґрунтованих висновків за результатами перевірки.

Відповідно до вимог пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За пунктом 200.2 статті ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Таким чином, подання товариством уточнюючих розрахунків з ПДВ, в яких зменшено задекларовані показники податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 11 001 615 грн. та одночасно зменшено показники податкового кредиту в сумі 12 963 084 грн., в одному звітному періоді - 2021 рік, по контрагенту ТОВ «СКИДКА- 10», не призвели до виникнення позитивного значення (різниці) суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржуване ППР від 07.06.2024 № 1 є протиправним та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Щодо несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 1 055 429,51 грн. за грудень 2018 - жовтень 2023, яке визначено оскаржуваним ППР № 5 від 07.06.2024, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в акті перевірки зазначено, що Перевіркою ТОВ «ЛАНТА-Р» своєчасності та повноти перерахування до бюджету утриманих сум податку, на доходи фізичних осіб, за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, встановлено несвоєчасну сплату податку у сумі 1 055 429,51 грн., а саме: за грудень 2018 року - 12780,9 грн.; за лютий 2022 року -1062,74 грн.; за березень 2022 року - 61433,5 грн.; за квітень 2022 року - 91961,48 грн.; за травень 2022 року -15196,61 грн.; за червень 2022 року - 76440,57 грн.; за липень 2022 року - 19206,67 грн.; за серпень 2022 року - 19631,44 грн.; за вересень 2022 року - 79237,93 грн.; за жовтень 2022 року - 24665,43 грн.; за листопад 2022 року - 35034,56 грн.; за грудень 2022 року -100399 грн. ; за січень 2023 року - 34278,27 грн.; за лютий 2023 року - 34278,27 грн.; за березень 2023 року - 99924,92 грн.; за квітень 2023 року - 34278,27 грн.; за травень 2023 року - 34278,27 грн.; за червень 2023 року -126580,05 грн.; за липень 2023року - 34333,89 грн.; за серпень 2023 рогу -34278,27 грн.; за вересень 2023 ре ку - 56418,27 грн.; за жовтень 2023 року - 29730,2 грн.

Податок на доходи фізичних осіб сплачується податковими агентами під час виплати оподатковуваного доход/платнику податку або у разі виплати доходу готівкою з каси чи у негрошовій формі, протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Якщо оподатковуваний дохід нараховано, але не виплачено, податок на доходи фізичних осіб підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у термін не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу.

Так, ГУ ДПС у м. Києві складено Додаток №13 до акта перевірки «Розрахунок повноти та своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку з доходів фізичних осіб ТОВ «ЛАНТА-Р», за період січень 2017 року - грудень 2023 року».

Між тим, вказані розрахунки контролюючого органу є помилковими, з огляду на наступне.

Так, за період січень 2017 року - грудень 2023 року, ТОВ «ЛАНТА-Р» виступало податковим агентом з доходів нарахованих/виплачених фізичним особам, згідно укладених договорів про надання послуг.

Під час дослідження даних бухгалтерського обліку позивача, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до даних щодо перерахування ПДФО згідно бухгалтерського обліку позивача, як податкового агента, який нарахував/утримав ПДФО, але сплатив податки до бюджету пізніше встановленого строку, сума несвоєчасно сплаченого податку на доходи фізичних осіб складає 663 120,00 грн., а отже розрахунки контролюючого органу щодо суми у розмірі 1 055 429,51 грн. є помилковими.

Як зазначалося вище, Порядком №727, встановлено, що факти виявлених порушень податкового законодавства повинні викладатись в акті перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до норм підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статті 18 та розділу IV ПКУ.

ТОВ «ЛАНТА-Р» є податковим агентом, зокрема, відносно фізичних осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Під час проведення перевірки та в акті перевірки, податковим органом не досліджено питання строків несвоєчасної сплати ПДФО - кількість днів затримки та граничні строки його сплати, а також перелік фізичних осіб, по яких встановлено несвоєчасне перерахування ПДФО, та правильність нарахування та перерахування податку і заробітної плати працівників позивача.

Окрім того, обґрунтованими є доводи позивача про те, що в розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення №5 від 07.06.2024 року загальна сума несвоєчасно сплаченого ПДФО складає 1 055 429,51 грн., у той час, як у висновку акта перевірки (стор.32) зазначена сума становить - 1 042 648,61 грн., проте разом з цим, за даними бухгалтерського обліку ця сума складає 663 120,00 грн.

Таким чином, сума несвоєчасно сплаченого податку на доходи фізичних осіб у податковому повідомленні-рішенні №5 від 07.06.2024 не відповідає ані даним бухгалтерського обліку позивача, ані висновкам акта перевірки, відтак зазначене податкове повідомлення рішення є необґрунтованим та протиправним і підлягає скасуванню в повному обсязі.

Щодо несвоєчасної сплати військового збору в сумі 110 572,62 грн., за грудень 2018 - жовтень 2023, яке визначено оскаржуваним ППР №5 від 07.06 2024, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в акті перевірки посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві зазначено, що перевіркою дотримання ТОВ «ЛАНТА-Р» своєчасності та повноти перерахування військового збору до бюджету, за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, встановлено несвоєчасну сплату військового збору до бюджету у сумі 109793,17 грн., а саме: за грудень 2018 року - 779,45 грн. ;за березень 2022 року - 4832,88 грн.; за квітень 2022 року - 24041,37 грн.; за травень 2022 року -1266,38 грн.; за червень 2022 року - 6370,05 грн.; за липень 2022року -1600,56 грн.; за серпень 2022року -1635,95 грн.; за вересень 2022 року - 6603,16 грн.; за жовтень 2022рзку - 2055,45 грн.; за листопад 2022 року - 2919,54 грн.; за грудень 2022 року - 8366,58 грн.; за січень 2023 року - 2856,51 грн.; за лютий 2023 року-2856,51 грн.; за березень 2023року - 8327,07 грн.; за квітень 2023 року-2856,51 грн.; за травень 2023 року - 2856,51 грн.; за червень 2023року - 17164,93 грн.; за липень 2023 року - 2861,15 грн.; за серпень 2023року - 2856,51 грн.; за вересень 2023 року-4701,51 грн.; за жовтень 2023 року - 2764,04 грн.

Так, відповідно до підпункту 1 4 пункту 16 прим. 1 підрозду 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV «Податок на доходи фізичних осіб» ПК України, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України -1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Згідно з підпунктом 168.1 5 пункту 168.1 статті 168 розділу IV ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим aгентом у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Строки сплати податкового зобов`язання визначено статтею 57 розділу II ПК України, пунктом 57.1 якої, зокрема, встановлено, що податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені ПК України.

Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний день, що настає за вихідним або святковим днем.

Таким чином, якщо податковий агент нараховує, але не виплачує (не надає) платнику податку дохід, то військовий збір, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу.

При цьому, у разі якщо останній день строку сплати (перерахування) військового збору припадає на вихідний або святковий день, то граничний строк його сплати (перерахування) переноситься на операційний день, що настає за вихідним або святковим днем.

Так, відповідачем складено Додаток №14 до акта перевірки «Розрахунок повноти та своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум військового збору ТОВ «ЛАНТА-Р» за період січень 2017 року - грудень 2023 року».

Між тим, вказані розрахунки контролюючого органу є помилковими, з огляду на наступне.

Так, ТОВ «ЛАНТА-Р», за період січень 2017 року - грудень 2023 року, виступало податковим агентом з доходів нарахованих/виплачених фізичним особам згідно укладених договорів про надання послуг.

Судом апеляційної інстанції досліджено дані бухгалтерського обліку ТОВ «ЛАНТА-Р», та встановлено, що відповідно до даних щодо перерахування військового збору, згідно бухгалтерського обліку позивача, як податкового агента, який нарахував/утримав військового збору, але сплатив пізніше встановленого строку сума несвоєчасно сплаченого військового збору складає 56 160,00 грн., а отже розрахунки контролюючого органу щодо суми у розмірі 109 793,17 грн. є помилковими.

ТОВ «ЛАНТА-Р» є податковим агентом, зокрема, відносно фізичних осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У даному випадку, податковим органом, під час проведення перевірки та в акті перевірки, не досліджувалося питання строків несвоєчасної сплати військового збору, кількість днів затримки та граничні строки його сплати, а також перелік фізичних осіб, по яких встановлено несвоєчасне перерахування військового збору, та правильність нарахування та перерахування податку і заробітної плати працівників позивача.

Окрім того, обґрунтованими є доводи позивача про те, що в розрахунку штрафних санкцій до оскаржуваного ППР №5 від 07.06.2024 року загальна сума несвоєчасно сплаченого військового збору складає 110 572,62 грн., у той час, як у висновку акта перевірки (стор.21) зазначена сума 109 793,17 грн., проте, за даними бухгалтерського обліку ця сума складає 56 160 грн.

Таким чином, сума несвоєчасно сплаченого військового збору в оскаржуваному ППР №5 від 07.06.2024 року не відповідає ані даним бухгалтерського обліку позивача, ані висновкам акта перевірки, відтак зазначене ППР є необґрунтованим та протиправним, і підлягає скасуванню в повному обсязі.

Крім того, законним є висновки суду першої інстанції, що контролюючим органом неправомірно нараховано штрафні санкції у розмірі 25 %, відповідно до пункту 124.2 статті 124 та пункту 125-1.2 статті 125-1 ПК України, за неперерахування до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору з нарахованих сум заробітної плати у строки, встановлені ПК України, які визначені оскаржуваними ППР №5 від 07.06.2024, №5 від 07.06.2024, №5 від 07.06.2024, №5 від 07.06.2024.

Так, Законом України від 16 січня 2020 року №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі по тексту - Закон №466) в контексті реформування фінансової відповідальності запроваджено в межах Податкового кодексу України принцип винної відповідальності платника податку за податкові правопорушення шляхом внесення до норм ПК України наступних змін.

За визначенням пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтю 109 ПК України, зокрема, доповнено пунктом 109.3, згідно з яким у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125- 1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, визначено у статті 111 ПК України, відповідно до якої за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) (пункт 111.2 статті 111 ПК України).

Особа вважається такою, що вчинила правопорушення повторно, якщо вона була притягнута до відповідальності у встановленому цим Кодексом порядку (111.4 статті 111 ПК України).

Відповідно до пункту112.2 статті 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Як передбачено у пункті 112.7 статті 112 ПК України у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

У пункті 124.1 статті 124 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Пунктами 124.2 та 124.3 статті 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1, але ті, що вчинені умисно.

Отже, податковим органом не обґрунтовано застосування до платника податку штрафу, саме за пунктом 124.2 статті 123, пунктом 125-1.2 статті 125-1 ПК України, відповідно контролюючий орган не навів обґрунтованих мотивів встановлення в діях платника податку умислу або мети ухилитися від сплати податків та зборів.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника є встановлення обставин, які прямо стверджують, що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки, а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

Таким чином, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктами 124.2 та 124.3 статті 124 ПКУ, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу.

У постанові від 08 грудня 2022 року по справі № 520/9294/21 Верховним Судом сформовано правовий підхід щодо застосування положень Податкового кодексу України, якими визначено вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень, зауваживши на тому, що для встановлення наявності вини платника контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), а саме - що платник податків вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Беручи до уваги вищезазначену правову позицію касаційної інстанції, слідує наступний висновок, що розуміння вини платника у положеннях ПК України та її доведеності, судам слід було з`ясувати та перевірити доказами в матеріалах справи чи діяв позивач нерозумно, недобросовісно та без належної обачності у межах спірних обставин цієї справи, враховуючи при цьому судові рішення по справі №520/10317/2020 у розрізі дій позивача щодо сплати грошових зобов`язань у межах охопленого камеральною перевіркою від 30 червня 2021 року періоду.

Зокрема, слід враховувати, що умовами, які визначають вину особи у розумінні статті 112 ПК України, є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Тобто саме можливість особи дотримуватися правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

У постанові від 16 березня 2023 року по справі № 600/747/22-а Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у подібній категорії спору, висловився про те, що при вирішенні спору судам першочергово необхідно було встановити, чи вжив позивач всі достатні, необхідні та залежні від нього заходи з метою дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, чи діяв він добросовісно, затримуючи сплати узгоджених податкових зобов`язань (наявність/відсутність непереборних обставин щодо несвоєчасної сплати), чи вчиняв всі необхідні активні дії, зокрема, щодо повідомлення відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливістю їх використання та щодо відшукування необхідних коштів. З`ясування судами вищезазначених обставин має суттєве значення для повного та всебічного розгляду справи та прийняття обґрунтованого та законного рішення. В той час, як недослідження вказаних питань під час судового розгляду справи, призводить до формального підходу до вирішення справи та невмотивованих, необґрунтованих висновків щодо відсутності умислу та вини платників податків, без достатніх на те підстав.

Матеріали справи, зокрема в розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за результатом перевірки позивача не містить жодних належних доказів, які б підтверджували, що ТОВ «ЛАНТА-Р» позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.

У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, жодним чином не обґрунтовано правомірність застосування до платника податку саме пунктом 123.2 статті 123 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 % від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено факт умислу в діяннях позивача, колегія суддів вважає, що застосування пункту 123.2 статті 123 ПК України контролюючим органом, у даному випадку є протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанова Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 440/7130/22, від 04 липня 2024 року у справі № 520/1379/22.

У даному випадку, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ТОВ «ЛАНТА-Р» дійсно було несвоєчасно сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що є підставою для застосування пункту 123.1 статті 123 ПК України, яке тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 % суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, суд не може перебирати на себе функцію контролюючого органу та здійснювати належний розрахунок штрафної санкції, оскільки адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, адже завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Саме на податковий орган покладено повноваження стосовно визначення розміру штрафу, отже такі повноваження є дискреційними.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, суд позбавлений можливості виокремити (виділити) визначену суму в оскаржуваному ППР, та залишити його чинним в певній частині.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року по справі №819/1785/17:

«Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо неможливості самостійно здійснити такий обрахунок, внаслідок неможливості виокремлення із спірних повідомлень-рішень тієї суми, яка обрахована правильно, оскільки до сум заборгованості була безпідставно включена сума безнадійного боргу, неправильно визначалися періоди прострочення, невірно застосувалися розміри штрафних санкцій, що в межах судового провадження унеможливлює самостійний обрахунок судом штрафних санкцій, які підлягають стягненню з позивача.

Встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

В контексті викладеного судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Водночас, визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому Законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового рішення».

Надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд, виключно, досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновок, що оскаржувані ППР ГУ ДПС у м. Києві від 07.06.2024 №1, №5, №5, №5 та №5 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин і не довів правомірності винесення оскаржуваних ППР.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

О.М. Оксененко

Повний текст виготовлено 09.06.2025 року