Справа № 160/20924/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
02.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 про не встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби та не оформлення і видачу відповідного посвідчення про пільги, відповідно до постанови КМУ №379 від 28.05.1993 року, також відмову у виплаті одноразової грошової допомоги згідно вимог ст. 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.2 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року, а також інших виплат передбачених п.4 ст. 15 цього Закону, а саме: всі види грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, належне але не отримане ним до дня смерті згідно «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом МОУ №260 від 07.06.2015 року, у відмові виплатити матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за всі невикористані дні щорічних, основної та додаткової відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі, затвердженого постановою КМУ №37 від 16.01.2024 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби та оформити та видати відповідне посвідчення про пільги, згідно постанови КМУ №379 від 28.05.1993 року, також виконати усі дії щодо оформлення та виплати одноразової грошової допомоги, згідно вимог ст. 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.2 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року, а також виконати необхідні дії щодо оформлення документів для виплат ОСОБА_1 , передбачених п. 4 ст. 15 цього Закону, а саме: всіх видів грошового забезпечення, - грошову допомогу на оздоровлення, належне але не отримане ним до дня смерті згідно «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом МОУ №260 від 07.06.2015 року, виконати усі необхідні дії щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за всі невикористані дні щорічних, основної та додаткової відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі, затвердженого постановою КМУ №37 від 16.01.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що останній звертався до відповідача з метою прийняття рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби, та оформити і видати відповідне посвідчення про пільги згідно до постанови КМУ № 379 від 28.05.1993 року, також просив вирішити питання про виплату одноразової грошової допомоги згідно вимог ст. 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року, а також інших виплат передбачених п. 4 ст. 15 цього Закону. Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача, звернулась до суду з даною позовною заявою.
09.08.2024 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.
Ухвалою суду від 27.08.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм правом на подання відзиву не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
18.07.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Баглійської районної Ради у місті Дніпродзержинську № 154, видано посвідчення № НОМЕР_1 , яким ОСОБА_1 призначена опікуном (піклувальником) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
06.04.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивачу направлено Сповіщення сім`ї № 12/3185 про те, що її онук ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 поблизу н.п. Тоненьке, Покровського району, Донецької області.
22.04.2024 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив: прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув при виконанні обов`язків військової служби та оформити і видати відповідне посвідчення про пільги згідно до постанови КМУ № 379 від 28.05.1993 року, також вирішити питання про виплату одноразової грошової допомоги згідно вимог ст. 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року, а також інших виплат передбачених п. 4 ст. 15 цього Закону, а саме: всі види грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, належне але не отримане ним до дня смерті згідно «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом МОУ № 260 від 07.06.2015 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, також виплатити компенсацію за всі невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі, затвердженого постановою КМУ № 37 від 16.01.2024 року та відповідно до п. 7 постанови КМУ № 829 від 22.05.2000 року та виплатити компенсацію за матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження надгробків у розмірі п`яти прожиткових мінімумів.
01.05.2024 року листом № 7/4063 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив представнику позивача наступне: видача посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби здійснюється з чітким дотримання норм Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2023 року № 1366. Відповідно до пункту 6 статті 18 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом. Видати посвідчення громадянці ОСОБА_1 не дає права в зв`язку з відсутністю законних підстав. Також повідомлено, що відповідно до статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Представники за законом визначаються відповідно до статті 242 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочини, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Таким чином, з урахуванням частин першої та третьої статті 237 частини першої та третьої статті 238, статей 242, 244 Цивільного кодексу України, одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця призначається та виплачується членам сім`ї загиблого за їх особистою заявою, чи за заявою їх законних представників. Щодо виплати належного, але не отриманого грошового забезпечення відповідно до Наказу МОУ від 07.06.2015 року № 260 та допомоги на поховання відповідно до Постанови КМУ від 22.05.200 року № 829 повідомлено, що заява та документи ОСОБА_1 направлені до військової частини НОМЕР_2 .
Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача звернулась до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За змістом статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною шостою статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.
За приписами частини тринадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України 28.05.1993 прийнято постанову № 379, якою затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - Порядок).
Так, пунктами 2, 4 Порядку визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби.
З урахуванням зазначених норм законодавства, суд вважає, що відсутні законні підстави для видачі ОСОБА_1 посвідчення, оскільки вона є бабусею загиблого ОСОБА_2 .
Щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначені особи, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
1. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
2. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
3. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
4. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
- діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
- батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
- внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
- жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
- утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24.02.2022 по даний час продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.
Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
У відповідності до додатку 2 до наказу МОУ № 45 від 25.01.2023 року члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця для призначення та виплати одноразової грошової допомоги надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки такий перелік документів:
1) заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 1 до наказу МОУ № 45);
2) документ, що посвідчує особу;
3) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової карти платника податків;
4) свідоцтво про смерть військовослужбовця;
5) документ, що підтверджує родинні зв`язки з загиблим (померлим) військовослужбовцем відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
а) для дружини/чоловіка - свідоцтво про шлюб;
б) для дитини - свідоцтво про народження дитини;
в) для батьків - свідоцтво про народження (померлого);
г) для осіб, які перебували на утриманні загиблого (померлого) - документ, що підтверджує перебування на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця;
6) згода на обробку персональних даних;
7) довідка про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України повний витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості»;
8) рішення суду, яке набрало законної сили та стосується призначення ОГД;
Суд зазначає, що матеріали справи не містять заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги, до якої додані вищевказані документи, та як наслідок, відсутнє рішення за результатами розгляду такої заяви та доданих до неї документів.
Тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо виплати належного, але не отриманого грошового забезпечення відповідно до Наказу МОУ від 07.06.2015 року № 260 та допомоги на поховання відповідно до Постанови КМУ від 22.05.2000 року № 829, суд зазначає на ступне.
Відповідно до розділу ХХХ Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2015 року № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.
Компенсація за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців, у разі їх загибелі (смерті), виплачується відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37.
Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (далі - Поряок № 37) цей Порядок визначає механізм виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток членам сімей військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міноборони, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби (далі - військовослужбовці) та поліцейських Національної поліції (далі - поліцейські) у разі їх загибелі (смерті).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 37 члени сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, поліцейських, які мають право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток військовослужбовцями, поліцейськими у зв`язку із загибеллю (смертю) (далі - грошова компенсація), можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) військовослужбовця, поліцейського, що вказана у свідоцтві про смерть.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 37 виплата грошової компенсації здійснюється за заявою членів сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, поліцейських (далі - заявники), складеною у довільній формі та поданою у паперовій або електронній формі на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини, органу, закладу, установи, організації за місцем проходження служби загиблих (померлих) військовослужбовців, поліцейських.
Пунктом 7 Порядку № 37 визначено, що до заяви додаються копії:
- документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України заявника, передбаченого частиною першою статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»;
- документа, що засвідчує реєстрацію особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесені до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
- свідоцтва про смерть;
- свідоцтва про народження військовослужбовця, поліцейського - для виплати грошової компенсації батькам;
-свідоцтва про шлюб - для виплати грошової компенсації дружині (чоловікові);
- свідоцтва про народження дитини - для виплати грошової компенсації дитині;
- рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, селищної, сільської, районної в місті (у разі утворення) ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування - для законних представників (опікунів, піклувальників) над дітьми військовослужбовця, поліцейського;
- рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджує факт перебування особи на утриманні військовослужбовця, поліцейського, - для осіб, які не були членами сім`ї військовослужбовця, поліцейського, але перебували на його утриманні;
- витягу з реєстру територіальної громади - для повнолітніх дітей, які проживали разом з військовослужбовцем, поліцейським.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 37 командир (начальник, керівник) військової частини, органу, закладу, установи, організації протягом 15 днів з дня подання заяви приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошової компенсації, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач зверталась з відповідними заявами для виплати вищезазначених грошових сум.
Також суд вказує, що у позовній заяві відсутнє належне обґрунтування позовних вимог в аспекті порушення відповідачем прав позивача.
Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.
Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко