Справа № 640/26500/20
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/26500/20

09 червня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві (), Головного управління ДПС у м. Києві () про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника Федорова Олексія Сергійовича (далі представник позивача) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач), в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.02.2020 № , № , №, №.

Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалою від 03.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями, передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).

На виконання положень Закону №2825-IX та відповідно до Порядку №399 справу передано на розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 03.03.2025 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 03.03.2025 позовну заяву залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали до суду 07.04.2025 надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 08.04.2025 продовжено розгляд справи, залучено в якості другого відповідача ГУ ДПС в м. Києві ().

Інших заяв на адресу суду не надходило.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.12.2019 за результатом проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, відповідачем було складено Акт №858/26-15-42-02-30/, яким встановлено порушення:

1) пп.168.2.1, 168.2 ст. 168 ПК України, в результаті чого перевіркою нараховано 123445,08 гри. податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік з суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо, штрафні санкції 30861.27 грн;

2) пп. 1.2, 1.3 п 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, у результаті чого перевіркою нараховано 9304,06 грн військового боргу за 2015 рік з суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо, штрафні санкції 2326,02 грн;

3) п.п. 179.1, 179.2 ст. 179 ПК України щодо не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

4) п.п. «а» п. 176.1 ст. 176, п.п. 44.1, 44.3 ПК України щодо не надання для перевірки Книги доходів і витрат.

На підставі Акту перевірки відповідачем 19.02.2019 винесені податкові повідомлення-рішення: № на суму 123445,08 грн та штрафних санкцій на суму 30861,27 грн, № на суму 9304,06 грн і штрафні санкції на суму 2326,02 грн, № на суму штрафних санкцій 510 грн., № на суму штрафних санкцій 170,00 грн.

Позивач зазначає, що про виникнення податкового блага податковий орган дійшов висновку на підставі листів ТОВ «Кей-Колект», при цьому, ним не досліджувалися первинні документи, зокрема, договір про надання споживчого кредиту від 02.06.2008 №0, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 серпня 2010, у зв`язку з чим податковий орган дійшов помилкового висновку про наявність у позивача додаткового блага.

Позивач наголошує, що ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку задоволив свої вимоги набувши право власності на майно (автомобіль), переданий за договором від 29.04.2015 №0/736026, відтак зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі. З огляду на викладене, позивач зазначає, що не отримувала жодного додаткового блага. Оскільки податковим органом проводилась невиїзна перевірка, а тому позивачеві про таку не було відомо і вона не змогла надати до податкового органу документів, що спростовують законність податкових нарахувань, оскільки відповідачем не було надіслано їй наказ на перевірку. Враховуючи викладене, позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів фізична особа - платник податків позивач отримала у 2015 році від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» дохід як додаткове благо (за ознакою 126 «Дохід отриманий платником податку як додаткове благо») у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі 791426,56 грн., з яких не сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Також, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» листами від 28.09.2015 №144/19393 і від 04.04.2019 №04-04/2019/1 підтвердило інформацію щодо відображених у 2015 році сум нарахованих та виплачених доходів без утримання податку на доходи фізичних осіб за ознакою доходу « 126» - дохід у вигляді додаткового блага щодо фізичної особи ОСОБА_1 . Крім того, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», як кредитор, повідомило позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника та військового збору, про рішення щодо анулювання (прощення) кредитної заборгованості, що прийнято 24.09.2015.

Таким чином, боржник ОСОБА_1 зобов`язана була відобразити суму такого доходу у річній податковій декларацій про майновий стан і доходи за 2015 рік та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Також, відповідач зазначає, що твердження позивача щодо не повідомлення про перевірку, а також прощення боргу кредитором не відповідає дійсності. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач до суду відповідь на відзив не надіслала.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві №4468 від 11.12.2019 з 18.12.2019 по 24.12.2019 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2015 році доходу, як додаткове благо, від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Повідомленням від 11.12.2019 №13791/С/26-15-42-02-27 ОСОБА_1 ознайомлено з проведенням документальної перевірки і зазначено про необхідність надання письмових документів.

Зазначений наказ №4468 надісланий 15.12.2019 на адресу позивачки: АДРЕСА_1 , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення форми №119 з відміткою «наказ». Поштове відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання 22.01.2020.

Результати перевірки відображені в Акті документальної позапланової невиїзної перевірки №858/26-15-42-02-30/ від 24.12.2019, який також надісланий 24.12.2024 на адресу позивачки: АДРЕСА_1 , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення форми №119 з відміткою «акт». Поштове відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання.

За наслідками вказаної перевірки встановлено порушення: пп.168.2.1, 168.2 ст. 168 ПК України, в результаті чого перевіркою нараховано 123445,08 гри. податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік з суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо, штрафні санкції 30861.27 грн; пп. 1.2, 1.3 п 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, у результаті чого перевіркою нараховано 9304,06 грн військового боргу за 2015 рік з суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо, штрафні санкції 2326,02 грн; п.п. 179.1, 179.2 ст. 179 ПК України щодо не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; п.п. «а» п. 176.1 ст. 176, п.п. 44.1, 44.3 ПК України щодо не надання для перевірки Книги доходів і витрат.

На підставі Акту документальної позапланової невиїзної перевірки №№858/26-15-42-02-30/ від 24.12.2019 відповідачем 19.02.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням на суму 123445,08 грн та штрафних санкцій на суму 30861,27 грн, №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується за результатами річного декларування на суму на суму 9304,06 грн і штрафні санкції 2326,02 грн, № на суму штрафних санкцій 510 грн., № на суму штрафних санкцій 170,00 грн.

Перевіркою відповідача встановлено, що фізична особа - платник податків ОСОБА_1 отримала у 2015 році від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» дохід як додаткове благо (за ознакою 126 «Дохід отриманий платником податку як додаткове благо») у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі 791426,56 грн (у тому числі 620270,41 грн заборгованість по тілу кредиту), з яких не сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

Особливості проведення документальної позапланової перевірки визначені у статті 79 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 79.1, 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові від 28.09.2022 у справі № 160/2552/21 Верховний Суд зауважив, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формального порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

З огляду на наведені положення закону і встановлені судом обставини спірних правовідносин, суд не вбачає ознак протиправності в діях відповідача під час проведення перевірки позивача.

Суд не погоджується з доводами позивача про невиконання відповідачем вимог закону щодо повідомлення про перевірку і вручення акту податкової перевірки, оскільки такі твердження спростовані відповідачем долученими письмовими доказами, зокрема, повідомленням від 11.12.2019 №13791/С/26-15-42-02-27, наказ №4468 і акт документальної позапланової невиїзної перевірки №858/26-15-42-02-30/ від 24.12.2019 надіслані за податковою адресою ОСОБА_1 рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення форми №119 з відповідними відмітками, проте поштові відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання.

Основним питанням, яке потребує вирішення у даній справі, є правомірність віднесення контролюючим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу позивача як додаткового блага.

Так, згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Підпунктами 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відсутність в підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Зокрема, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28.07.2021 у справі №826/12872/17, від 16.09.2021 у справі № 826/15158/16, від 16.05.2023 у справі № 820/880/16, від 18.12.2024 у справі №816/208/17.

Крім цього, 07.05.2015 набув чинності Закон України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.

Із системного аналізу правових норм Верховний Суд в постанові від 28.07.2021 у справі №826/12872/17 дійшов висновку, що у разі, якщо кредитором здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Отже для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01 січня 2014 року, та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, від 19.07.2019 у справі № 826/4240/18, від 14.11.2019 у справі №520/10880/18.

Для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини.

При вирішенні питання про можливість застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб слід з`ясувати, чи відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а також, чи є більшою різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яка не підлягає оподаткуванню, ніж сума боргу, що прощена кредитором позивачу.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.10.2020 у справі № 640/4857/19.

Отже, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором. Курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Судом встановлено, що з метою підтвердження інформації про отримання фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 у 2015 році доходу у вигляді додаткового блага, ГУ ДФС у м. Києві надіслало до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» запит від 02.11.2018, на який ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» листом від 04.04.2019 №04-04/2019/1 підтвердило інформацію щодо відображених у 2015 році сум нарахованих та виплачених доходів без утримання податку на доходи фізичних осіб за ознакою доходу « 126» - дохід у вигляді додаткового блага щодо фізичної особи ОСОБА_1 .

Як підтверджується наведеними матеріалами справи, у повідомленні про анулювання боргу від 28.09.2015 №144-19293 ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» повідомило позивачку, що на підставі кредитного договору № від 02.06.2008 станом на 24.09.2015 за боржником ОСОБА_1 обліковується кредитна заборгованість у сумі 36405,84 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.09.2015 складало 791426,56 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту (тілу кредиту) становить 28532,61 дол.США, що в еквіваленті станом на 23.09.2015 становить 620270,41 грн.

Крім того, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», як кредитор, з метою виконання вимог пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 та 16-1 підрозд.10 розділу ХХ Податкового кодексу України, повідомило ОСОБА_1 , як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника та військового збору, що рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості прийнято 24.09.2015, що підтверджується особистим підписом позивачки у повідомленням про анулювання боргу від 28.09.2015.

Одночасно, позивача було повідомлено, що відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є її доходом, отриманим як додаткове благо, та їй необхідно самостійно відобразити зазначену суму у річній податковій декларації та відповідно сплатити наступні податки та податкові платежі: податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Враховуючи вище викладене, суд приходить висновку, інформація про суму отриманих доходів фізичною особою ОСОБА_1 у вигляді додаткового блага підтверджена податковим агентом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Відтак, суд не приймає доводи позивачки про невиконання кредитором обов`язку щодо повідомлення її про прощення боргу.

Отримання фізичною особою ОСОБА_1 доходу у вигляді анулювання (прощення) боргу за кредитом в сумі 791426,56 грн. ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відобразило у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 2015 рік з ознакою доходу « 126».

У зв`язку з тим, що кредитором ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було дотримано умови щодо повідомлення боржника ОСОБА_1 про прощення (анулювання) боргу, визначені абз.«д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, таким чином боржник ОСОБА_1 була зобов`язана відобразити суму такого доходу у річній податковій декларацій про майновий стан і доходи за 2015 рік та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Відповідно абз.«д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України фізична особа ОСОБА_1 зобов`язана була самостійно нарахувати та задекларувати у річній податковій декларації податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Таким чином, перевіркою відповідача встановлено, що платником податків ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік до органів Державної фіскальної служби не подано; суму доходу, отриманого платником податку як додаткове благо, в сумі 620270,41 грн. у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік не задекларовано, податкові зобов`язання по: податку на доходи фізичних осіб з суми доходу отриманого платником податку як додаткове благо в сумі 123445,08 грн. ((15% * десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року) + (20% * суму перевищення місячного річного оподатковуваного доходу над десятикратним розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року); військового збору у сумі 9304, 06 грн. (1,5% суми отриманого доходу) не визначено, чим порушено пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп.163.1.1 п.163.1 ст. 163, пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.1.1, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.6 п. 16-1 підр. 10 роз XX, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу, що розрахунок податку на доходи фізичних осіб податковим органом проведено виключено із заборгованості по основній сумі кредиту (тілу кредиту) у розмірі 620270,41 грн, що відповідає практиці Верховного Суду, викладеній у постановах від 28.07.2021 у справі №826/12872/17, від 16.09.2021 у справі № 826/15158/16, від 16.05.2023 у справі № 820/880/16, від 18.12.2024 у справі №816/208/17.

Отже, за результатами перевірки ГУ ДФС у м. Києві 19.02.2019 правомірно прийняті податкові повідомлення-рішення № на суму 123445,08 грн та штрафні санкції 30861,27 грн, № на суму 9304,06 грн і штрафні санкції 2326,02 грн, № на суму штрафних санкцій 510 грн., № на суму штрафних санкцій 170,00 грн.

Таким чином, сума отриманого додаткового блага, яка підлягає включенню до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та відображенню у річній податковій декларації про майновий стан і доходи та оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб становить 620270,41 грн. (заборгованість по основній сумі кредиту в розмірі 28532,61 дол. США, що в еквіваленті станом на 24.09.2015 становить 620270,41 грн).

З огляду на наведене, сума основного боргу (тіла кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності, відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, як і з твердженням про виконання кредитором свого обов`язку щодо повідомлення позивачу про прощення (анулювання) основної суми боргу у розмірі 620270,41 грн, тобто дотримання умови, з якою положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України пов`язує обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Проте, позивачем у встановлений строк позивач податкова декларація не подана, податки не сплачені. За таких обставин, податковий орган дійшов обґрунтованих висновків про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доход фізичних осіб та військового збору, а також застосування фінансових санкцій за неподання платником податків податкової декларації.

Отже, суд не вбачає підстав для поширення на анульовану кредитором суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, адже, у даному випадку, відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.

Такий же підхід висловлено Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.07.2021 у справі №826/12872/17, у постанові Верховного Суду від 14.07.2023 у справі № 160/19333/21.

Щодо твердження позивача про виконання в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором та задоволення вимог кредитора - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в повному обсязі, у зв`язку з набуттям кредитором права власності на автомобіль, переданий кредитору в якості відступного, то суд зазначає наступне.

Станом на 29.04.2015 кредитна заборгованість позивача становила 62834,56 доларів США, тоді як ринкова вартість переданого за договором від 29.04.2015 №0/736026 становила 8100 доларів США.

Суд не погоджується із доводами позивача про відсутність обов"язку декларувати отримане додаткове благо у вигляді прощеного боргу відповідно до договору №0/736026 про припинення зобов"язання переданням відступного від 29.04.2015 (далі Договір) шляхом передачі автомобіля вартістю 8100 доларів США, оскільки з його умов не йдеться про повне виконання позивачем договору споживчого кредиту від 02.06.2008.

Ба більше, з пункту 1.1. Договору слідує, що загальна сума заборгованості позивачки становить 62834,56 доларів США, з яких 28532,61 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, а ОСОБА_1 лише добровільно передає на реалізацію автомобіль 2008 року випуску, який перебуває у заставі відповідно до договору про надання споживчого кредиту і заставу транспортного засобу від 02.06.2008. Згідно п. 2.1 Договору з дня отримання відступного кредитором здійснюється анулювання залишку боргу, про що складається відповідне повідомлення.

Відтак, передача для реалізації автомобіля вартістю 8100 доларів США, який перебував у заставі згідно договору споживчого кредиту від 02.06.2008, не свідчить про припинення зобов"язання за цим договором, оскільки загальна сума заборгованості становила 62834,56 доларів США, у тому числі 28532,61 доларів США - основна сума кредиту, яка у подальшому 28.09.2015 була прощена кредитором.

А отже, твердження позивача про те, що набуття права власності на автомобіль задоволило вимоги кредитора в повному обсязі, не знайшло свого підтвердження та спростовується встановленими судом обставинами справи та наявними матеріалами справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/12-ц зазначила, що саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє кредитного договору, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Аналогічний висновок про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України) зазначений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц.

Також, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи по суті, твердження позивача про те, що їй не було відомо про проведення невиїзної перевірки, внаслідок чого вона не змогла надати до контролюючого органу документи, що спростовують законність податкових нарахувань, та те, що їй не був надісланий акт, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 79.1. ст.79. Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до п.79.2. ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно п.42.2. ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Наказ Головного управління ДПС у м. Києві № 4468 від 11.12.2019 разом з повідомленням від 11.12.2019 №13791/С/26-15-42-02-27 ОСОБА_1 надіслані 15.12.2019 на адресу позивачки: м. Київ, вул. Закревського, 43/35, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення форми №119 з відміткою «наказ». Поштове відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання 22.01.2020.

Акт документальної позапланової невиїзної перевірки №858/26-15-42-02-30/ від 24.12.2019 також надісланий 24.12.2024 на адресу позивачки: м. Київ, вул. Закревського, 43/35, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення форми №119 з відміткою «акт». Поштове відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до пп. 14.1.1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених пп.41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи рішення про відмову в позові суд виходить з того, що контролюючий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв у межах та у відповідності до вимог чинного законодавства, прощена (анульована) позивачці основна сума боргу (тіло кредиту) вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті Податкового кодексу України.

Позивачка, отримавши у 2015 році дохід у вигляді суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) кредитором, не виконала встановленого законом обов`язку щодо подання до контролюючих органів декларації про майновий стан і доходи та самостійної сплати податку з доходів фізичних осіб за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, а також - сплати військового збору. Отже, у спірних правовідносинах факт порушення права позивача у сфері публічних правовідносин не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ).

- Головне управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.