Справа № 640/3659/21
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року ЛуцькСправа № 640/3659/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №60884-1305-2659 від 19 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (далі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №60884-1305-2659 від 19 квітня 2018 року.

Позивач звернувся до суду з вимогою скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.04.2018 №60884-1305-2659, яким йому визначено грошове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб у розмірі 26 503,80 грн за 2018 рік.

На обґрунтування позову позивач зазначає, що він є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з відстроченням платежу №2266 від 06.10.2006, посвідченим нотаріусом. Однак, на його думку, обов`язок зі сплати земельного податку у нього не виник, оскільки земельна ділянка під будівлею не зареєстрована у Державному земельному кадастрі.

Позивач посилається на приписи п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270, п. 286.1, п. 287.6 Податкового кодексу України (далі ПК України), згідно з якими об`єктом оподаткування можуть бути лише земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, а підставою для нарахування земельного податку є саме дані Державного земельного кадастру.

Позивач стверджує, що відповідно до відкритих джерел - зокрема, публічної кадастрової карти України - земельна ділянка з кадастровим номером :88:198:0007, яку податковий орган вважає об`єктом оподаткування, у Державному земельному кадастрі не зареєстрована, відомості про неї відсутні, отже об`єкт оподаткування відсутній у розумінні податкового законодавства. У зв`язку з цим, на думку позивача, податковий обов`язок не може бути покладений.

Крім того, позивач звертає увагу на відсутність належного розрахунку податкового зобов`язання, що є обов`язковою частиною податкового повідомлення-рішення згідно з п. 58.1 ст. 58 ПК України. Також він стверджує, що контролюючий орган не довів розмір площі прибудинкової території та її пропорційного розподілу відповідно до частки у спільній власності нежитлового приміщення, як того вимагає п. 287.6 ст. 287 ПК України.

На підтримання своїх доводів позивач посилається на судову практику Верховного Суду, відповідно до якої використання контролюючим органом неофіційних джерел при визначенні об`єкта оподаткування та податкової бази (зокрема, даних міського земельного кадастру замість державного) є порушенням вимог ПК України та підставою для визнання податкового повідомлення-рішення протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/3659/21, вирішено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/3659/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №60884-1305-2659 від 19 квітня 2018 року.

Цією ж ухвалою суду замінено у справі відповідача Головне управління ДФС у м. Києві () на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

У відзиві на позовну заяву відповідач ГУ ДПС у м. Києві заперечує проти задоволення позову та зазначає, що позивач дійсно є власником нежитлового приміщення, розташованого за вищевказаною адресою, а тому у разі придбання будівлі або споруди на підставі цивільно-правової угоди, фізична особа (фізична особа - підприємець) повинна з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташована така будівля (споруда, її частина), з урахуванням площі прибудинкової території.

Контролюючий орган стверджує, що на підставі інформації, отриманої з міського земельного кадастру, позивача було взято на облік як платника земельного податку, а податкове зобов`язання розраховано згідно з нормами ПК України та рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629, яким встановлено ставки податку та порядок адміністрування плати за землю в межах міста Києва.

Відповідач посилається на технічну документацію про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №Н-00933/2010, згідно з якою загальна оцінка становить 1 353 269,96 грн, а ставка податку - 1% відповідно до рішень органу місцевого самоврядування. Податкове повідомлення-рішення складено з урахуванням пропорційної площі прибудинкової території, яка, на думку податкового органу, розрахована на підставі технічної документації.

На обґрунтування правомірності дій відповідач посилається також на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 14.05.2020 у справі №826/13115/16, від 07.08.2018 по справі №826/8490/17, та вказує, що ведення міського кадастру є правомірним згідно з рішенням Київради №194/9251 від 18.04.2013.

Додатково зазначає, що податкове повідомлення-рішення було надіслане позивачу належним чином рекомендованим листом.

На підставі вищенаведеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач подав до суду відповідь на відзив відповідача, в якій заперечує викладені у відзиві аргументи податкового органу та наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді позивач вказує, що в обґрунтування правомірності нарахування податку відповідач посилається виключно на дані міського земельного кадастру, які були надані Департаментом земельних ресурсів Київською міською державною адміністрацією (КМДА), однак не надав жодних офіційних витягів або довідок із Державного земельного кадастру (ДЗК), як цього прямо вимагають норми податкового законодавства.

Позивач підкреслює, що відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України, виключно дані Державного земельного кадастру є підставою для нарахування земельного податку, і жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливість підміни цих даних інформацією з інших джерел, у тому числі з міських або внутрішніх реєстрів.

Він також зазначає, що згідно з публічно доступною інформацією на сайті Публічної кадастрової карти України, за кадастровим номером :88:198:0007, вказаним відповідачем, земельна ділянка у ДЗК не зареєстрована, що підтверджується скриншотом відповідного запиту. Таким чином, Відповідач не довів наявність об`єкта оподаткування у значенні, передбаченому п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України.

Крім того, позивач заперечує твердження відповідача про правомірність використання технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, виданої на підставі внутрішніх розпоряджень КМДА. Згідно із Законом України Про державний земельний кадастр, виключно відомості з ДЗК, надані територіальними органами Держгеокадастру, мають юридичну силу для розрахунку податкових зобов`язань.

Позивач наголошує, що контролюючий орган не довів: правомірного використання ставки податку; визначення площі земельної ділянки; пропорційного розрахунку частки прибудинкової території; наявності державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Таким чином, у відсутність офіційних даних із ДЗК, відповідного розрахунку податку, а також через невиконання податковим органом обов`язку доказування (ч. 2 ст. 77 КАС України), на думку позивача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню як протиправне.

У поданому клопотанні відповідач надав додаткові документи, зокрема лист Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради №05702-14810 від 15.06.2021, відповідно до якого земельна ділянка на АДРЕСА_1 , обліковується за позивачем. Проте ця інформація знову ж таки базується на даних міського, а не державного кадастру.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 , загальною площею 531,80 кв. м., та складається з квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 загальною площею 225,60 кв. м. та нежитлових приміщень площею 306,20 кв. м., що придбаний на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з відстроченням платежу від 06.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., та зареєстрованого в реєстрі за №2266.

19.04.2018 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №60884-1305-2659, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2018 року у сумі 26 503,80 грн.

Вважаючи суму земельного податку та підстави її нарахування протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю, зокрема, земельного податку здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України, яким визначено порядок оподаткування земельних ділянок і перелік пільг по земельному податку.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до статті 271 ПК України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із пунктом 274.1 статті 274 ПК України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 286.5 статті 286 ПК України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України.

Вищевказаними нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Разом із тим, в силу приписів п. 287.8 ст. 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, позивач має сплачувати земельний податок за площі під нежитловими приміщеннями, що їй належать, з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Як зазначив відповідач у відзиві, відповідно до Витягу з бази даних ПК «Кадастр», наданого Департаментом земельних ресурсів КМДА за громадянином ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа земельної ділянки складає 0,0301 га, кадастровий номер ділянки: :88:198:0007.

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек фізична особа ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Витягу з технічної документації №Н-00933/2010 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (обліковий код 88:198:007) від 18.11.2010 №271, наданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), пропорційна площа земельної ділянки комерційного призначення складає 0,017305 га. (173,05 кв.м.), а нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки становить 1 353 269,96 грн.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 було взято на облік як платника за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки: :88:198:0007.

Разом з тим, як слідує із листа Департаменту земельних ресурсів КМДА від 15.06.2021 №05702-14810, земельна ділянка з кадастровим номером :88:198:0007 у міському земельному кадастрі не обліковується.

Відповідно до відомостей міського земельного кадастру земельна ділянка на АДРЕСА_1 обліковується за ОСОБА_1 з кодом 88:198:0007.

За наявною у Департаменті інформацією документи, шо посвідчували право власності або користування вищезгаданою земельною ділянкою станом на 31.12.2012 в книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю, на право постійного користування землею та договорів оренди землі не реєструвались.

Враховуючи викладене, інформація щодо зазначеної вище земельної ділянки до Державного агентства земельних ресурсів України не передавалась.

Також листом Головне управління Держгеокадастру у м. Києві від 30.04.2021 №29-26-0.21-2135/2-21 повідомило представника позивача про те, що документи, які посвідчують право власності/користування земельною ділянкою на території міста Києва з кадастровим номером: :88:198:0007, у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у м. Києві, не реєструвались.

Станом на теперішній час державними кадастровими реєстраторами у відповідності до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, земельна ділянка з кадастровим номером :88:198:0007 на території міста Києва не реєструвалась.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, під будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не сформована земельна ділянка, відсутній кадастровий номер і не визначена прибудинкова територія.

Сума грошового зобов`язання позивача із плати за землю за 2018 рік обрахована відповідачем наступним чином.

Рішенням Київської міської ради (далі - КМР) від 23 червня 2011 року №242/5629, із змінами та доповненнями, (далі - Рішення) було встановлено ставки земельного податку.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році від 07 грудня 2017 року №2245-VПІ установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги пп. 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 д. 12.4. та п. 12.5 ст. 12 ПК України та Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

У відповідності до пп. 5.3.3.28. пп. 5.3.3 п. 5.3 дод. 3 до Рішення КМР від 23.06.2011 №242/5629, у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923, чинній у 2018 році, за земельні ділянки власників нежилих приміщень (його частин) у багатоквартирних жилих будинках, за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території встановлено ставку (відсотків нормативної грошової оцінки) у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок несільськогосподарського призначення визначена відповідно до п. 2 рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року № 43/1877, зі змінами та доповненнями, окремо в межах економіко-планувальних зон за формулою:

Цн = Цим х Пз х Кф х Кл х Кі, де:

Цн - нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривнях:

Цнм - середня вартість одного квадратного метра землі в гривнях в межах конкретної економіко-планувальної зони;

Пз - площа земельної ділянки в квадратних метрах;

Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;

Кл - узагальнюючий локальний коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки і визначається як добуток значень окремих локальних коефіцієнтів, що впливають на місце розташування цієї земельної ділянки (при цьому значення узагальнюючого локального коефіцієнта не повинно бути нижче 0,50 і вище 1,50);

Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки.

Відповідач своє рішення обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Київської міської ради від 18 квітня 2013 року №194/9251 Про ведення міського земельного кадастру ведення міського земельного кадастру та надання довідок (витягів) з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради.

Пунктом 4 даного рішення встановлено, що технічне і технологічне забезпечення ведення (адміністрування) міського земельного кадастру здійснює комунальне підприємство, підпорядковане Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - КП Київський інститут земельних відносин.

Відповідно до п. 6.2 рішення №194/9251 Департамент забезпечує взаємодію з органами державної податкової служби щодо надання інформації з міського земельного кадастру для вирішення питань нарахування та справляння плати за землю в місті Києві.

Відтак, розрахунок податкового зобов`язання по платі за землю з фізичних осіб за 2018 рік було проведено наступним чином:

173,05*2690,92*2,0*1,5*1,249*1,433*1,06*1% = 26503,80 грн, де:

173,05 кв. м. - площа земельної ділянки;

2690,92 грн. за 1 кв. м. - базова вартість 1 кв. м. території в межах економіко-планувальної зони (Рішення Київської міської Ради від 03.07.2014 №23/23, введено в дію з 01.07.2015 Рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 №565/565);

2,0 - коефіцієнт на функціональне використання землі (Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів із змінами та доповненнями в редакції Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 №162 Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів;

1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки (Рішення Київської міської Ради від 03.07.2014 №23/23 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва);

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14.01.2015 р. № 6-28-0.22-215/2-15 та ст. 289 ПК України;

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16 та ст. 289 ПК України;

1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 №22-28-0.22-443/2-16 та ст. 289 ПК України;

1% - ставка земельного податку (відповідно до пп. 5.3.3.28 Положення Про плату за землю в місті Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку від 23.06.2011 №42/5629 із змінами та доповненнями).

Відтак, суд зазначає, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (п. 271.1 статті 271 ПК України).

Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 статті 193 ЗК України, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до положень статті 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований статтею 38 Закону України Про Державний земельний кадастр, згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

- копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Згідно з пп. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок з нарахування сум земельного податку фізичним особам покладено саме на органи державної податкової служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання.

Матеріалами справи встановлено, що пропорційну частку земельної ділянки, на яку нарахований земельний податок в межах спірних правовідносин, розраховано згідно з інформацією Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек.

Вказана вище інформація є неналежним джерелом даних про земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Рейтарська, 29-Б, оскільки така інформація не є даними Державного земельного кадастру у розумінні ПК України та Закону України Про Державний земельний кадастр.

У відповідно до положень частини другої та четвертої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Разом з тим, відповідачем в порушення вимог пункту 286.1 ПК України не надано до матеріалів справи інформації, яка отримана від Центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин у Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельної ділянки та нормативно-грошової оцінки останньої, на якій розташоване належне позивачу на праві власності нерухоме майно.

При цьому, податок на землю обраховано на підставі витягу з витягу з технічної документації № Н-00933/2010 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (обліковий код 88:198:007) Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 18.11.2010 №271.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази визначення пропорційної частки земельної ділянки, на яку нарахований земельний податок в межах спірних правовідносин, розрахованої згідно з інформацією Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек.

Також, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували розмір площі прибудинкової території та виділення частки прибудинкової території пропорційно до площі належного позивачу нежилого приміщення, що суперечить приписам статті 287 ПК України.

Оскільки нормами ПК України, які в даному випадку є спеціальними, передбачено використання контролюючим органом даних Державного земельного кадастру, що отримуються за відповідним запитом, розрахунок земельного податку на підставі витягу з технічної документації Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради не можна вважати правомірним.

Так, для реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 820/5042/16, від 26 лютого 2019 року у справі № 826/17070/16, від 26 червня 2018 року у справі № 826/18899/16.

Разом з тим, при обчисленні грошового зобов`язання, відповідачем було використано неофіційні дані Державного земельного кадастру, використання яких прямо передбачено законодавством, а було використано витяг з технічної документації № Н-00933/2010 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (обліковий код 88:198:007) Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 18.11.2010 №271.

Так, Верховний Суд у постанові від 26.06.2018 у справі №826/18899/16 зазначив, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до п. 1 Положення про зазначений орган, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №l5.

В той же час, суд звертає увагу, що Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради не є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та до повноважень і обов`язків якого належить подання інформації, необхідної для обчислення і справляння плати за землю.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 826/27202/15 Верховний Суд наголосив на необхідності з`ясування того чи внесена земельна ділянка, яка знаходиться під приміщенням, яке належить платнику податків, до Державного земельного кадастру, а також дотримання контролюючим органом вимог щодо нарахування земельного податку пропорційно частки кожної особи у спільній частковій власності багатоквартирного будинку.

Наданий контролюючим органом розрахунок містить складові, правильність визначення яких не підтверджена належними доказами, а тому розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб на 2018 рік здійснено відповідачем за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами ПК України, а неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов`язання є підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення, що узгоджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.02.2018 v справі № 826/15139/16.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували розмір площі прибудинкової території та виділення частки прибудинкової території пропорційно до площі належного позивачу нежилого приміщення, що суперечить приписам статті 287 ПК України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами ПК України, що має своїм наслідком визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 2а-13568/12/2670, від 06.02.2018 у справі № 826/15139/16 та від 17.04.2018 у справі № 2а-10031/12/2670.

Враховуючи, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов`язання, визначеного в оскаржуваному рішенні, вказане свідчить про необґрунтованість винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 19.04.2018 №60884-1305-2659.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн, що сплачений меморіальним ордером від 07.02.2021 №МВ95550604.

Керуючись статтями 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.04.2018 №60884-1305-2659.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судовий збір у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011).

Суддя Н. В. Стецик