Справа № 142/309/25
Суддя: Нестерук В. В.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 142/309/25
Номер провадження 2-а/142/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 червня 2025 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

головуючого судді Нестерука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Яворської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами, передбаченими статтями 268-271, статтею 286 КАС України,

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4548015 від 21.04.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 510 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень -Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (Код ЄДРПОУ: , адреса: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050) на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 21.04.2025 року в с. Лука-Мелешківська, на шосе Тиврівському поліцейським відділення поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області Щербань Вікторією Олександрівною було винесено постанову серії ЕНА№ 4548015 від 21.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121КУпАП. Згідно фабули постанови: 21.04.2025 року о 10:34:23 в с. Лука-Мелешківська, шосе Тиврівське водій керував автомобілем з непристебнутим ременем, поза межами населеного пункту не ввімкнув ближнє світло фар чи денні ходові вогні, чим порушив п.2.3.в. ПДР - порушення правил користування ремнями безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбаченеч. 5 ст. 121 КУпАП. Позивач вважає, що постанова серії ЕНА№ 4548015 від 21.04.2025 року про вчинення адміністративного правопорушення підлягає скасуванню, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121КУпАП, а справа відносно нього підлягає закриттю з тих підстав, що працівник поліції, який здійснив зупинку, не представився належним чином, на його законну вимогу пред`явити службове посвідчення він почав ним розмахувати, що унеможливило ознайомлення з його даними. Крім того, позивач зазначає, що працівник поліції забороняв йому здійснювати відеофіксацію його службового посвідчення, чим порушив конституційне право на доступ до інформації, закріплене статтею 34 Конституції України та статтею 5 Закону України «Про захист персональних даних». Пізніше до них підійшла ще одна співробітниця поліції ОСОБА_2 . Вона заявила, що він, начебто, рухався поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів, і на цій підставі мала намір скласти адміністративну постанову. Проте жодних доказів правопорушення йому надано не бупо. Окрім цього, працівники поліції намагалися скласти постанову за нібито ненадання документів для перевірки, хоча всі необхідні документи він надав для ознайомлення. Надалі постанову було складено ще й за порушення правил користування ременями безпеки, однак і з цього приводу жодних доказів працівники поліції не пред`явили. Крім того, позивач зазначає, що зміст фабули постанови є незрозумілим та неконкретним, оскільки в ній одночасно зазначено декілька різних правопорушень, а саме порушення правил користування ременями безпеки та невикористання ближнього світла фар або денних ходових вогнів. Таке формулювання не дає чіткого розуміння, яке саме з цих правопорушень йому інкримінують. У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що законних підстав для зупинки його транспортного засобу та подальшого винесення адміністративної постанови не існувало. Позивач підкреслюює що ним не було вчинено жодного порушення правил дорожнього руху, а докази вчинення адміністративного правопорушення працівниками поліції надані не були. Розуміючи спробу з боку працівників поліції незаконно притягнути його до адміністративної відповідальності без належної підготовки та розгляду справи, позивач вирішив скористатися своїми правами, гарантованими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), а саме: вимагати ознайомлення з матеріалами справи та клопотати про перенесення розгляду справи для залучення адвоката. Однак інспектор поліції проігнорувала обидві його законні вимоги, що свідчать про фактичне позбавлення його гарантованих законом прав відповідно до статті 268 КУпАП. Враховуючи, що на думку позивача його вина не була жодним чином підтверджена, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки єдиним доказом вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, а інших доказів на підтвердження винуватості Позивача у вчинені адміністративного правопорушення при винесенні оскаржуваної постанови Інспектором надано не було, беручи до уваги порушення процедури розгляду справи про адміністративне правпорушення, позивач просить його позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2025 року дану справу було передано для розгляду судді Нестеруку В.В.

Ухвалою судді від 02 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, викладених в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

09 травня 2025 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків відповідно до ухвали суду, до якої додано копію паспорта позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 , з 19 грудня 1996 року.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року в даній адміністративній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами, передбаченими статтями 268-271, статтею 286 КАС України, призначено судове засідання на 16 годину 00 хвилин 20 травня 2025 року, встановлено відповідачу строк для надання до суду відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 163 КАС України, і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову до початку судового засідання.

13 травня 2025 року на адресу суду від представника відповідача, який діє на підставі довіреності Орленка В. В., через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому він просить залишити постанову, серії ЕНА № 4548015 від 21.04.2025, по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - без задоволення.

В обгрунтування своїх зеперечень представнк відповідача зазаначає, що 21.04.2025 у с. Лука - Мелешківська Вінницького району відносно ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА № 4548015 від 21.04.2025, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП за порушення правил користування ременями безпеки та попереджувальними сигналами. Зазначає, що постанова відповідає вимогам закону у повному обсязі, при цьому положення законодавства не встановлюють обов`язку зазначення доказів в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а також їх долучення до примірника, який вручається особі щодо якої розглянуто справу, а також зобов`язують лише зазначення опису встановлених обставин та нормативного акта, що передбачає відповідальність. Також представник відповідача зазначає, що подані позивачем відеозаписи не являються належними доказами, які підтверджують зазначені у позові обставини, оскільки вони не відображують у повній мірі (безперервно) подій, які мали місце під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови. Крім того, на вказаних відеозаписах відсутні факти заявлення позивачем клопотань та неналежний їх розгляд поліцейським, а також сам розгляд справи про адміністративне правопорушення.

14 травня 2025 року на адресу суду від представника відповідача, який діє на підставі довіреності Орленка В. В., через підсистему "Електронний суд" надійшло кдлопотання про долучення доказів, в якому він просить приєднати до матеріалів справи докази в електронній формі, а саме відеофайл із портативного відеореєтратора поліцейського.

21 травня 2025 року судове засідання в даній адміністративній справі було відкладено на 15 годину 00 хвилин 09 червня 2025 року у зв`язку з неявкою усіх учасників справи, в тому числі, позивача, про якого у суду були відсутні відомості про його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

27 травня 2025 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, зазначає, про грубе порушення відповідачем процедури розгляду справи, вказуючи на вичерпний перелік підстав для зупинки поліцейським транспортного засобу, та про те, що воєнний стан, про який зазначає відповідач у своєму відзиві, не є самостійною підставою для перевірки документів. Також зазначає, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення, надана відповідачем фіксація не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, вказує, що відповідачем було порушено право на ознайомлення з матеріалами передбачене статтею 268 КУпАП. Також вважає необгрунтованою і такою, що не відповідає нормам чинного законодавства та усталеній судовій практиці позицію Відповідача стосовно відсутності обов`язку зазначення доказів в постанові, оскільки приписи ст. 279 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, передбачає, що під час розгляду справи орган або посадова особа, яка розглядає справу має дослідити докази. Також позивач вказує, що на відсутність будь-яких фактичних даних, що підтверджують порушення ним вимог Правил дорожнього руху України, хоча відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України саме на суб`єкта владних повановажень покладено обов`язок доведення правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльност, проте відповідачем не надано жодних доказів, якими було б зафіксовано обставини правопорушення. Також позивач вказує, що не порушував вимог п.2.3 в, п. 1.10 ПДР та був пристебнутий ременем безпеки під час керування транспортним заосбом та відстебнув його вже після зупинки транспортного засобу поліцейськими.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 09 червня 2025 року не з`явився, проте 27 травня 2025 року від нього на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання по справі без участі позивача, в якій він просить суд провести судове засідання без його участі за наявними у справі матеріалами, та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач по справі свого уповноваженого представника в судове засідання 09 червня 2025 року не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через підсистему «Електронний суд», де учасник має зареєстрований кабінет.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у раз і неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі викладеного, враховуючи, що представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності такого учасника справи на підставі наявних у справі матеріалів.

Підставв для відклаладення судового засідання чи оголошення в ньому перерви судом не встановлено, учасники таких клопотань суду не заявляли.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4548015 від 21 квітня 2025 року, винесеної інспектором відділу поліції № 3 (м. Вінниця) Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Щербань В.О., позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень, за те, що 21 квітня 2025 року, о 10 годині 34 хвилини, в с. Лука Мелешківська, Тиврівське шосе, ОСОБА_1 керував автомобілем з непристебнутим ременем безпеки та поза межами населеного пункту не ввімкнув ближнє світло фар чи денні ходові вогні, чим порушив п. 2.3 "в" ПДР.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п.2.3 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, порушення якого ставиться в провину позивачу в оскаржуваній постанові для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, в тому числі, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Разом з тим, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з положеннями статі 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач вказує, що правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП не вчиняв оскільки не порушував правил користування ременями безпеки та під час керування транспортним засобом був пристебнутий ременем безпеки та відстебнув його після того як його зупинили працівники поліції.

Згідно із ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

На підтвердження винуватості позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідачем до відзиву на позовну заяву надано відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Статтями 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція може застосовувати як превентивний захід застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для забезпечення публічної безпеки і порядку, які поліція може закріплювати, в тому числі, на однострої, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

З аналізу зазначеного відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що на ньому відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про факт керування транспортним засобом саме позивачем, факт перебування позивача в момент зупинки транспортного засобу з непристебнутим ременем безпеки, факт невикористання ним ближнього світла фар або денних ходових вогнів, саму зупинку транспортного засобу поліцейськими.

На наданому поліцейськими відеозаписі зафіксовано лише події, що мали місце після винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відеозапис не містить фіксації розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, у тому числі не зафіксовано належного інформування особи про її права, роз`яснення суті правопорушення, надання можливості надати пояснення.

Більше того, з відео вбачається, що на ньому зщафіксовані події, що мали місце після винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тобто він не містить жодних моментів щодо процесу розгляду справи, повідомлення особи про її права, роз`яснення змісту постанови тощо. Таким чином, наданий запис не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження факту вчинення правопорушення та підтвердження його винуватості.

Надані відповідачем відеоматеріали не містять жодних об`єктивних доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. Зміст відеозапису не підтверджує обставини, викладені у постанові та у відзиві відповідача на позов, і, відповідно, не спростовує доводів позивача щодо незаконності притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд не бере до уваги аргументи представника відповідача про відсутність обов`язку додавати до примірника постанови докази правопорушення, оскільки в силу принципу змагальності сторін та презумпції невинуватості саме на відповідача покладається обов`язок доведення обставин, які покладено в основу винесеного рішення.

Зокрема ст. 251, ст. 252 КУпАП встановлює, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. орган (посадова особа) встановлює на основі доказів, які оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. А відповідно до ст. 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачає дослідження доказів. Відсутність будь-яких об`єктивних доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, унеможливлює визнання оскаржуваної постанови законною та обґрунтованою.

Інших доказів суду відповідачем надано не було, а сама по собі оскаржувана постанова не є доказом у розумінні ч. 1 ст. 251 КУпАП, так як у відповідності до ст. 283 КУпАП приймається уже за наслідками розгляду справи як рішення уповноваженого органу.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, де вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, факт вчинення позивачем правопорушення, а саме: порушення правил користування ременями безпеки, належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено.

В ч. 2 ст. 2 КАС Укрпаїни передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного суд вважає, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та за відсутності будь-яких доказів вчинення ним правопорушення, приходить до висновку, що відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП, а тому рішення відповідача є протиправним, а належним способом захисту порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України, яка передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

А тому враховуючи, що до позовної заяви позивачем надано платіжну інструкцію № 0.0..1 від 29 квітня 2025 року, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 605,60 грн., тому враховуючи задволення позову судом дані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 247, 251, 283,286 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постановиі, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4548015 від 21 квітня 2025 року про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 510 гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути з відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач : Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, що знаходиться в м. Вінниця, вул. Театральна, 10, код. ЄДРПОУ - 40108672.

Суддя: