Справа № 485/898/25
Суддя: Бодрова О. П.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 485/898/25
Провадження №2-а/485/18/25
РІШЕННЯ

іменем України

10 червня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Бодрової О.П.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.,

представника позивача Бусахіна О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє Бусахін Олександр Сергійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

установив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

08 травня 2025 року Бусахін Олександр Сергійович, який діє від імені ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить скасувати постанову №60 від 21.03.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн, справу про адміністративне правопорушення закрити та стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме витрати на сплачений судовий збір у розмірі 606 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 07.05.2025 позивач отримав постанову від 21.03.2025, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

У постанові зазначено, що 13.03.2025 о 14:40 до РТЦК звернувся громадянин ОСОБА_1 для звірки військово-облікових даних. При звірці військово-облікових даних встановлено, що останній не прибув до РТЦК на 27.11.2024 о 14:00, будучи оповіщеним згідно абз.3 п.п.2 п.41 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року №560 «Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» повісткою №1202073 засобами поштового зв`язку, для уточнення даних, чим порушив абз.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період воєнного стану».

Вважає постанову неправомірною та необґрунтованою, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, так як останній жодного виклику не отримував, сповіщень з АТ «Укрпошта» щодо отримання повістки до нього не надходило.

Крім того зазначає, що позивач працює в Управлінні каналів річки Інгулець, відповідно до аб.5 п.31 « Порядку проведення призиву громадян на військову службу під час мобілізації, на особовий період», працівники РТЦК мали право вручити повістку через керівника підприємства, оскільки дані були уточнені 30.07.2024. Отже, відповідачем не наведено у постанові, які саме дані мали б бути уточнені 27.11.2024.

Крім того, зазначає, що у порушення вимог ч.7 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення накладено поза межами строку.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за факт неявки до РТЦК по повістці, яка відповідно до вимог чинного законодавства була належним чином вручена. ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Інші процесуальні дії у справі

Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області свою ухвалою від 08 травня 2025 року відкрила провадження у справі та призначила судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Позиція сторін у судовому засіданні

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд зважає на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 повісткою №1202073 було зобов`язано з`явитись до РТЦК 27.11.2024 о 14:00 для уточнення даних.

13.03.2025 уповноваженою особою РТЦК щодо ОСОБА_1 було складено протокол №60 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що 13.03.2025 о 14:40 до РТЦК звернувся ОСОБА_1 для уточнення військово-облікових даних, а при звірці військово-облікованих даних було встановлено, що останній не прибув до РТЦК на 27.11.2024 о 14:00, будучи оповіщеним згідно абз.3 п.п.2 п.41 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року №560 про «Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» повісткою №1202073 засобами поштового зв`язку (вкладення до рекомендованого повідомлення АТ «Укрпошта» №663 від 15.11.2024) для уточнення даних, чим порушив абз.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особовий період та вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Постановою від 21 березня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та на нього накладено штраф у сумі 17000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про борону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації. Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Згідно ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Приписами п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки

Як було зазначено вище, відправником повістки є РТЦК, а отримувачем позивач. Повістка повернута відповідачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно перевірки статусу відстеження відправлення 663: 20.11.2024 прийнято відправлення; 02.12.2024 повернуто відправнику (одержувач відсутній за вказаною адресою), 55520 с.Нововасилівка (обслуговується пересувним відділенням за адресою та графіком надання послуг у населеному пункті) України; 04.12.2024 вручено одержувачу.

Відповідно до підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого КМУ від 16 травня 2024 року №560:

«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Змінами, внесеними Постановою уряду від 08 жовтня 2024 року №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.

У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, навіть за наявності на поштовому конверті позначки «Повістка ТЦК, Вручити особисто», докази повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК, Вручити особисто» в матеріалах справи відсутні.

З приводу цього суд зазначає, що це є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення позивач викликався до РТЦК (Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Жовтнева, вул. 82) на 27.11.2024 на 14:00 для уточнення даних.

Разом з тим, відповідно до наданої позивачем інформації з «Резерв +» вбачається, що дані уточнені останнім 30.07.2024.

Згідно довідки від 13.03.2025, виданої Нововасилівським старостинським округом Снігурвської міської ради Баштанського району, позивач зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, дані щодо зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання, номер телефону та місце роботи зазначені РТЦК в оскарженій постанові.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідачу відомо його місце проживання, місце роботи, проте повістку про виклик на 27.11.2024 він не отримував.

Таким чином, відповідачем не наведено суду які ж саме дані мали б бути уточнені 27.11.2024 на відміну від тих, які у РТЦК мались в наявності.

Для з`ясування наведених вище обставин, зокрема щодо обізнаності позивача про наявність відправлення №663 з повісткою, судом було надіслано запит до АТ «Укрпошта».

АТ «Укрпошта» надано відповідь про те, що інформація стосовно пересилання відправлення в автоматизованій системі відстеження Укрпошта відсутня, оскільки воно було прийнято до пересилання більше ніж півроку тому.

Крім цього, відповідно до примітки ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.

Як вже було встановлено вище, позивач викликався з метою уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік відповідач мав військово-облікові дані на позивача, а можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування статті 210-1 КУпАП, що відповідає примітці ст.210 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржене рішення на відповідність вимогам ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо визнання винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, ним не враховано об`єктивні обставин по справі, такі як необізнаність позивача з фактом направлення йому повістки та неможливість отримання або уточнення даних самостійно РТЦК (досягнення мети виклику без особи, або неможливість досягнення за відсутності особи).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачяться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути до РТЦК .

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

Отже, суд вважає, що постанова відповідача у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, то така задоволенню не підлягає, оскільки застосовування даної норми можливе лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1,2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, за приписами частини 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина 7 ст.139 КАС України унормовує, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи у сумі 8000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги, додаток до договору про надання правничої допомоги, а також акт виконаних робіт.

Водночас, ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.

З огляду на вказане, у суду наявні підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корелюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Крім того, висновки щодо можливості суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правничу допомогу містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 201/14495/16-ц).

У свою чергу, суд в визначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Суд враховує, що дана справа відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката.

Матеріалами справи встановлено, що представником позивача подано позов до суду.

Враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу, з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, складності виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що розмір судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу, у сумі 4000 гривень є співмірним.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Також, згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією позивачем сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову до суду у розмірі 606 грн.

Отже, керуючись статтею 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 606 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 210-1, 251, 268, 283,284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 2, 6, 8, 9, 72-77, 80, 90,134, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295,286, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , від імені якого діє Бусахін Олександр Сергійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №60 від 21.03.2025 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 606 (шістсот шість) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 червня 2025 року.

Суддя О.П.Бодрова