Справа № 541/1625/25
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/1625/25
Номер провадження 2-а/541/56/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 червня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі: судді Шатілова Л.Г., за участі секретаря судового засідання Гуриної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ :

24 квітня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лисенко С.С. засобами поштового зв`язку звернулася до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 30 січня 2025 року постановою №45 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення в сумі 17000,00 грн., передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

В постанові вказано, що ОСОБА_1 , порушив правила військового обліку, а саме не проходив військово-лікарську комісію з 2009 року, тобто в особливий період не виконав вимоги статті 1 частини 10 абзацу 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Права та обов`язки доведені громадянину в повному обсязі.

Зазначила, що ОСОБА_1 з вказаною постановою не погоджується і вважає її незаконною та такою що не ґрунтується на законі. З матеріалів справи не можливо встановити чи повідомлявся позивач належним чином про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, розгляд справи проводився за відсутності позивача, в постанові відсутній підпис позивача, постанова йому не вручалась, акт про відмову в підписанні постанови відсутній, відсутні підписи позивача про роз`яснення йому прав. Зазначила, що позивач свої дані оновив вчасно, правила військового обліку не порушував, жодної повістки про направлення на ВЛК не отримував. Вважала, що постанова носить поверхневий і загальний характер, зокрема не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, на підставі яких суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення.

Просила постанову № 45 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 30.01.2025 року скасувати як незаконну та неправомірну, а провадження у справі закрити.

Ухвалою судді 25.04.2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, передбаченими статтями 257-263 КАС України, з повідомленням (викликом) сторін з особливостями, передбаченими ст. 286 КАС України. Поновлено строк на оскарження постанови.

12.05.2025 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній позов ОСОБА_1 вважав необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з підстав викладених у ньому, просив відмовити в задоволені позову (а.с.48-50).

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник- адвокат Лисенко С.С. надала заяву, в якій просила провести судове засідання без їх участі (а.с.69).

Представник відповідача у відзиві просив справу розглянути без їх участі (а.с.50).

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 45 від 24 січня 2025 року, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, як військовозобов`язаний в другому відділенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме не проходив військово-лікарської комісії з 2009 року, тобто в особливий період не виконав вимоги ст. 1 ч. 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Додатку 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487. У відповідності з вказаним протоколом ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с 52 зворот-53).

Згідно з постановою від 30.01.2025 року № 45 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаною статтею та піддано до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн (а.с. 60).

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, як військовозобов`язаний в другому відділенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме не проходив військово-лікарської комісії з 2009 року, тобто в особливий період не виконав вимоги ст. 1 ч. 10 абз. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Права і обов`язки громадянину доведені в повному обсязі.

Дана постанова була направлена рекомендованим листом ОСОБА_1 та повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 60 зворот- 61).

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд погоджується з думкою позивача, що постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням вимог встановлених КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як визначено ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 КУпАП (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що протокол № 45 про адміністративне правопорушення від 24 січня 2025 року було складено відносно ОСОБА_1 за порушення вимог статті 1 частини 10 абзацу 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а постановою № 45 по справі про адміністративне правопорушення від 30 січня 2025 року на підставі вказаного протоколу позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. 1 ч. 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Додатку 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

На виконання вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ст. 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, до адміністративних справ, санкції у яких передбачають покарання значного розміру, які мають окрім запобіжної і каральну мету, застосовуються норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в їх кримінальному аспекті.

Тобто, розгляд адміністративних справ за ч.3 ст.210-1 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу у розмірі від 17000 грн до 25 500 грн, що є значним розміром, повинен відбуватися з дотриманням усіх гарантій для особи, яка притягуються до адміністративної відповідальності, як для особи, яка притягується за вчинення кримінального правопорушення. У контексті цього обов`язку, забезпечуючи право на справедливий судовий розгляд, особа повинна бути негайно і детально поінформована про характер та причини порушень, мати час та можливість для підготовки до захисту, бути присутньою при розгляді своєї справи та захищати себе особисто чи користуватися юридичною допомогою захисника. Забезпечуючи особі право на захист, у протоколі повинна бути викладена суть адміністративного правопорушення, зазначені конкретні приписи нормативно-правових актів, які були порушені особою, з метою належної підготовки її до захисту. Саме цей обсяг правовідносин та їх кваліфікація (визначення конкретних приписів нормативно-правових актів, які були порушені) повинні бути об`єктом дослідження та перевірки уповноваженою особою під час винесення постанови на підставі протоколу та долучених до нього доказів.

Натомість дії ОСОБА_1 у протоколі та постанові отримали різну кваліфікацію, що є істотним порушенням його права на захист. Відтак має місце порушення приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий судовий розгляд).

Отже неправильна кваліфікація або відсутність такої у протоколі та/або постанові у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП і, як наслідок, складу вказаного адміністративного правопорушення.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст.19 Основного Закону). Натомість, під час притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 був порушений принцип належного урядування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України). Вказаний обов`язок не виконаний відповідачем.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, рішення від 10.02.2010).

Отже суд, надавши відповідь на основні аргументи сторін, які відносяться до предмета спору, та обґрунтувавши прийняте рішення, не вбачає за необхідне надавати відповідь на кожний детальний аргумент, вказаний в заявах по суті справи, які не стосуються предмета спору.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч.3ст.286КАС України).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Керуючись ст.ст. 9-11, 210-1, 235, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 5, 6,9, 71, 72, 77, 160-163, 229, 245, 246, 268, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі - задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення від 30 січня 2025 року № 45 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Лисенко Світлана Сергіївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2900 від 09 липня 2019 р., адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя: Л. Г. Шатілова