Справа № 500/6768/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6768/24 пров. № А/857/34233/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Кухтея Р.В.,

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року про повернення позовної заяви у частині позовних вимог (постановлену головуючим-суддею Юзьківим М.І. в порядку письмового провадження у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просила визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з 29.01.2020 по 19.05.2023 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, при нарахуванні їй грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 провести їй нарахування та виплату за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023 відповідно з врахуванням виплачених сум.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 позовну заяву було залишено без руху з підстав пропуску позивачкою строку звернення до суду з даним позовом.

22.11.2024 на виконання даної ухвали позивачкою подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 позовну заяву було повернуто позивачці з усіма доданими до неї матеріалами.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить її скасувати, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до правовідносин щодо перерахунку та виплати відповідачем за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та на 01.01.2023, щодо строку звернення до суду підлягає застосуванню норма ч.2 ст.233 КЗпП України. Таким чином, перебіг тримісячного строку, визначеного ч.2 ст.233 КЗпП України, розпочинається з дня отримання працівником письмового повідомлення про всі нараховані йому при звільненні суми.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

З урахуванням положень п.3 ст.294, ч.2 ст.312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції, виходячи з наступного.

12.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з 29.01.2020 по 19.05.2023 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, при нарахуванні їй грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення та зобов`язати відповідача провести їй нарахування та виплату за вказаний період грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023 відповідно з врахуванням виплачених сум.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 позовну заяву було повернуто позивачці.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у цій справі є дії відповідача, які полягають у застосуванні розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, при нарахуванні позивачці грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення у період з 29.01.2020 по 19.05.2023. Тобто, у даній справі зміст позовних вимог та характер спірних правовідносин вказують на те, що спір виник з приводу розміру грошового забезпечення позивачки у період з 29.01.2020 по 19.05.2023, а не з приводу належних їй грошових сум при звільненні з військової служби відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 18.09.2024.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1, 3 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 по справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону необхідно керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин у частині, що стосується строку звернення до суду, підлягають застосуванню норми КЗпП України.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України №2352-IX від 01.07.2022) визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів наголошує, що з цим позовом ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду 12.11.2024, коли частини перша і друга статті 233 КЗпП України були викладені в редакції Закону України №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності з 19.07.2022, а саме : "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Системний аналіз положень статті 233 КЗпП України дає підстави для висновку, що до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 у період з 05.10.2015 по 18.09.2024 проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

26.09.2024 позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок та виплату їй грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення.

Разом з тим, зі змісту листа №2548 від 04.10.2024 вбачається, що вищевказані виплати ОСОБА_1 виплачені не були.

За змістом позовних вимог, позивачка просить зобов`язати в/ч НОМЕР_1 провести нарахування та виплату їй за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023 відповідно з урахуванням виплачених сум та покликається на те, що про невиплату спірних сум вона дізналася після ознайомлення з наказом №276 від 18.09.2024.

Колегія суддів, здійснюючи аналіз ст.233 КЗпП України, зазначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду протягом тримісячного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, такий момент відраховується у спірних правовідносинах з дня отримання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, а відтак ОСОБА_1 , ознайомившись з наказом №276 від 18.09.2024, звернулася в суд із адміністративним позовом 12.11.2024, тобто в межах строку, визначеного ст.233 КЗпП України.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, дійшов помилкового висновку про пропуск позивачкою строку звернення з цим позовом до суду.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з викладених вище мотивів.

Згідно ч.1 ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому оскаржувану ухвалу слід скасувати як таку, що встановлена з порушенням норм процесуального права, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.242, 243, 246, 250, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №500/6768/24 скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук