Справа № 380/20861/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/20861/24 пров. № А/857/8639/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Гулкевич І.З. у м. Львові) у справі № 380/20861/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправними та скасувати рішення Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області (66-ої чергової сесії) восьмого скликання №2745 від 26.06.2024 про розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування;

зобов`язати Миколаївську міську раду Стрийського району Львівської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування (сервітуту) для забезпечення проходу та проїзду, прогону худоби на пістівник та право на будівництво містка від проїжджої частини АДРЕСА_1 до земельної ділянки 0,15га, орієнтовною площею 0,05 га (довжиною 10 м, шириною 5м).

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що рішенням Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області (66-ої чергової сесії) восьмого скликання №2745 від 26.06.2024 неправомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування (сервітуту) для забезпечення проходу та проїзду, прогону худоби на пастівник та право на будівництво містка від проїжджої частини АДРЕСА_1 до земельної ділянки 0,15 га., орієнтовною площею 0,05 га. (довжиною 10 м, шириною 5м)

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської міської ради 66-ої сесії восьмого скликання від 26.06.2024 №2745 «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування». Зобов`язано Миколаївську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.2024 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення сервітуту та за результатами його розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване у цій справі рішення відповідача є таким, що прийняте з порушенням ст.124-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України), тобто не відповідає закону, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Зазначив, що Миколаївською міською радою, у рішенні від 26.06.2024 №2745 не наведено підстав для такої відмови, а вказано лише посилання на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану с. Більче.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати Миколаївську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.2024 про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою встановлення сервітуту та за результатами його розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, а саме з урахуванням того, що якщо відповідач відмовляє у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, то у відповідному рішенні має зазначатися вичерпний перелік підстав для такої відмови з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Вимогу ж позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки з метою встановлення сервітуту, суд вважав передчасною, відтак у її задоволенні відмовив.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 05.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до Миколївської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування (сервітуту) для забезпечення проходу та проїзду, прогону худоби на пастівник та право на будівництво містка від проїжджої частини АДРЕСА_1 до земельної ділянки 0,15 га, з орієнтовною площею 0,5 ар (довжиною 10 м шириною 5м).

До заяви ОСОБА_1 долучила : державний акт на право власності; графічний матеріал земельної ділянки під сервітуту для проїзду від житлового будинку по АДРЕСА_1 до земельної ділянки 0,15 га (орієнтовані межі нанесені на фотознімку); проект забудови.

Розгляд заяви просила проводити в її присутності.

Листом від 01.05.2024 №К/69 Миколаївська міська рада повідомила позивача, що заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування (сервітуту) для забезпечення проходу та проїзду, прогону худоби на пастівник та право на будівництво містка від проїжджої частини вул. С.Бандери до земельної ділянки 0,15 га перебуває на розгляді постійної депутатської комісії Миколаївської міської ради з питань землеустрою, містобудування, лісових та водних ресурсів, будівництва, благоустрою та охорони навколишнього середовища. Про результати розгляду буде повідомлено додатково.

Також листом від 20.05.2024 №К/82 Миколаївська міська рада повідомила позивача, що заява надійшла 05.04.2024, сесія призначена була на 12.04.2024, відповідно не була включена в порядок денний 63-ої чергової сесії.

Одночасно, повідомили, що відповідно до пункту 5 статті 4 Регламенту Миколаївської міської ради 8-го скликання на засіданнях ради можуть бути присутніми громадяни на визначених для них місцях і за попереднім записом, який веде уповноважена особа (як правило, секретар ради). Заявки на запис подаються до закінчення робочого дня, що передує пленарному засіданню.

Рішенням 66-ої чергової сесії 8-го скликання Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 26.06.2024 №2745 на підставі статей 12, 123 Земельного кодексу України, п.34 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні відмовлено ОСОБА_1 у розробленні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 0,5000 га, що розташована за адресою : Львівська область, Стрийський район, с. Більче, у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану с. Більче.

Не погодившись із вказаним рішенням ради, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності визначено ст. 124-1 ЗК України.

Частиною 1 вказаної статті встановлено, що особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з клопотанням у разі, якщо: а) земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності; б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача.

У клопотанні має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту.

До клопотання додаються: а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності); б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально; в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки); г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту); ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).

Згідно з ч. 3 статті 124-1 ЗК України у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування протягом одного місяця з дня отримання клопотання приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У рішенні органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має зазначатися вичерпний перелік підстав для такої відмови з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Відтак, у випадку встановлення земельного сервітуту на несформованій земельній ділянці особа звертається із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення земельного сервітуту до органу місцевого самоврядування, в якому зазначає мету встановлення земельного сервітуту.

При цьому, за результатами розгляду вказаного клопотання, нормами чинного законодавства чітко визначено обов`язок суб`єкта владний повноважень щодо прийняття рішення про надання відповідного дозволу, або ж прийняття рішення про відмову у наданні такого дозволу із зазначенням вичерпного переліку підстав для такої відмови з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 0,5000 га, що розташована за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Більче відповідачем у оспорюваному рішенні вказано статті 12, 123 Земельного кодексу України, п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану с. Більче.

Водночас, Миколаївською міською радою, у рішенні від 26.06.2024 №2745 не наведено підстав для такої відмови, а вказано лише посилання на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану с. Більче.

Таким чином, оскаржуване у цій справі рішення відповідача є таким, що прийняте з порушенням ст.124-1 ЗК України, тобто не відповідає закону, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Ба більше, суд першої інстанції вірно зауважив, що обґрунтування та підставність прийняття рішення про відмову у видачі дозволу на виготовлення проекту землеустрою повинні бути викладені у самому рішенні суб`єкта владних повноважень, а не у заяві по суті справи, якою, зокрема, є відзив на позовну заяву.

Разом з цим, суд першої інстанції також вірно зазначив, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати Миколаївську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.2024 про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою встановлення сервітуту та за результатами його розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, а саме з урахуванням того, що якщо відповідач відмовляє у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, то у відповідному рішенні має зазначатися вичерпний перелік підстав для такої відмови з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Відтак, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволенні позову частково.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 380/20861/24 0 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін