Справа № 120/7799/25
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

10 червня 2025 р. Справа № 120/7799/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Віятик Наталія Володимирівна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом Бегалюк Надії Василівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви Бегалюк Надії Василівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити дії, зокрема:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яка полягає у тому, що ним не включено в список на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів сум пенсії за період з 01.04.2019 по 31.12.2020 в сумі 68917,50 грн. на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Украйни у Вінницькій області відповідно до Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою КМУ від 30.08.1999 № 1596, включити в список на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів сум пенсії за період з 01.04.2019 по 31.12.2020 в сумі 68917,50 грн. на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не фінансування виплати ОСОБА_1 сум пенсії у розмірі 68917,50 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України профінансувати на наступний виплатний період виплату ОСОБА_1 сум пенсії у розмірі 68917,50 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок, та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, з урахуванням витрат, пов`язаних з виплатою та доставкою пенсійних виплат за рахунок і в межах коштів, передбачених за бюджетною програмою за КПККВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду" буз урахування меж видатків, встановлених КМУ у відповідних постановах, якими затверджено бюджет Пенсійного фонду України.

Так, частиною першою статті 171 КАС України визначено, що після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Згідно зі від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Відповідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Судом встановлено, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №120/5462/20-а адміністративний позов задоволено частково. Зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки від 20.08.2020 року № 11/1438 з урахуванням проведених раніше виплат з 01.09.2020 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021, з урахуванням ухвали від 25.03.2021 про виправлення описки, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №120/5462/20-а змінено та викладено абзац третій резолютивної частини у наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки від 20.08.2020 року № 11/1438 з урахуванням проведених раніше виплат з 01.04.2019 року".

Позивач, обґрунтовуючи підстави звернення до суду із цим позовом зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі № 120/5462/20-а, відповідачем нараховані суми пенсії у розмірі 68917,50 грн., що також підтверджено листом відповідача, однак на думку позивача, з вини відповідача ці суми пенсії не виплачені.

Так, листом Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило представника позивача, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/5462/20-а, яке набуло законної сили 15.03.2021, Головним управлінням ОСОБА_1 здійснено перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки від 20.08.2020 №11/1438, сума доплати з 01.04.2019 по 31.12.2020 становить 68917,50 грн.

Суд звертає увагу, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 в адміністративній справі №120/5462/20-а Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивача, а також виплату перерахованої пенсії.

Тобто питання виплати позивачу перерахованої пенсії в сумі 68917,50 гривень охоплюється рішенням суду у справі №120/5462/20-а та належить до предмета його виконання.

Однак, позивач, не погоджуючись з повнотою виконання цього рішення, звернувся до суду з новим позовом, фактичною підставою якого є незгода позивача з діями та бездіяльністю пенсійного органу щодо виконання рішення у справі № 120/5462/20-а в частині невиплати пенсії в сумі 68917,50 гривень, нарахованої у зв`язку з проведенням її перерахунку на виконання судового рішення.

При цьому матеріали позовної заяви не містять доказів звернення позивача до органів примусового виконання рішень щодо примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі № 120/5462/20-а.

Суд констатує, що фактично зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач їх обґрунтовує зводиться до незгоди позивача з діями відповідача на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі № 120/5462/20-а, а саме невиплати нарахованої суми пенсії в розмірі 68917,50 грн.

Тобто оскаржувана позивачем бездіяльність, яка полягає у не виплаті нарахованих на виконання рішення суду сум пенсії, пов`язана з невиконанням судового рішення в адміністративній справі № 120/5462/20-а.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.11.2020 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі № 120/5462/20-а.

Фактично при розгляді позову суд має дослідити і перевірити порядок виконання рішення у справі № 120/5462/20-а.

При цьому, позивач у своїй позовній заяві на підтвердження обґрунтованості позовних вимог безпосередньо зазначає, що передумовою виникнення цього спору є невиконання відповідачем рішення суду у справі № 120/5462/20-а.

Отже позовні вимоги зводяться до оскарження бездіяльності відповідача щодо невиконання вказаного рішення суду.

Оцінюючи доводи представника позивача, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 у справі № 686/23317/13-а, 16 лютого 2019 у справі № 816/2016/17.

Згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18, від 09.07.2019 у справі №826/17587/18, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18, від 30.01.2024 у справі №640/20021/22 та від 23.07.2024 у справі №320/15401/23.

Аналізуючи предмет спору у цій справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати заборгованості пенсії фактично спрямовані на виконання іншого судового рішення.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльність відповідача, вчинену або не вчинену на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Відтак спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судових рішень.

Заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення в іншій справі, а тому позивач, має встановлене процесуальним законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У зв`язку із цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

З урахуванням того, що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії за період з 01.04.2019 по 31.12.2020 охоплюється рішенням суду у справі № 120/5462/20-а та належить до предмета його виконання, заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили, та у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Відповідно до пункту 2 частини першої статі 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за цією позовною заявою, враховуючи помилково обраний позивачем порядок звернення до суду із позовною заявою щодо невиконання судового рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.ст. 170, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Бегалюк Надії Василівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити дії.

2. Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна