Справа № 160/9425/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2025 рокуСправа №160/9425/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,-
01 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2025 року №Ф-935-53;
зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою №Ф-935-53 від 16.01.2025р. зі сплати єдиного соціального внеску на суму 8448,00 грн.;
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 26 січня 2025 року отримав вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2025 року №ф.935-53 зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 8448,00 грн.
28 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою про скасування вимоги про сплату боргу.
Листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2636/6/04-36-24-12-13 від 07 лютого 2025 року позивачеві відмовлено в скасуванні вимоги та повідомлено, що згідно даних інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку в Дніпровській ДПІ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з 03.08.2005 року по 04.02.2025 року як фізична особа-підприємець та відповідно до пункту 4 статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
Однак, ОСОБА_1 вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2025 року №Ф-935-53 про суму боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 8448,00 грн., оскільки він з 2010 року не веде господарську діяльність, крім того, станом на дату винесення вимоги вже є пенсіонером за вислугою років з 01.12.1997 року, а станом на 2017 рік пенсіонер за віком, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/9425/25 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Згідно даних інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 перебував на обліку в Дніпровській ДПІ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з 03.08.2005 року по 04.02.2025 року як фізична особа - підприємець та відповідно до пункт 4 статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
Статтею 6 Закону №2464 визначені права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема відповідно до пункту 1 та 4 частини 2 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність в строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених в пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
З 01 січня 2017 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 7 та частини 5 статті 8 Закону №2464 фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування нараховують та сплачують єдиний внесок у розмірі 22 відсотка на суми доходу (прибутку отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб).
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за вислугу років (МВС) з 01.12.1997 року.
Згідно даних інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 є пенсіонером, який досяг пенсійного віку з 01.01.2018 року.
Враховуючи вищевикладене, нарахування по єдиному внеску проведені за 2017 рік у сумі 8448,00 гривень ОСОБА_2 є правомірними.
До ГУ ДПС ОСОБА_1 звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не надавались.
Станом на 31.12.2024 по ОСОБА_1 згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 8448,00 гривень.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року клопотання представника відповідача задоволено та витребувано від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) засвідчену належним чином довідку за формою ОК-5 за спірний період.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на. загальнообов`язкове державне соціальне страхування», (у редакції, що діяла до 01.01.2018) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе ЄСВ, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками ЄСВ виключно за умови. їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що від сплати єдиного внеску звільняються, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, за умови отримання такими особами пенсії за віком або наявності у таких осіб інвалідності, або досягнення, ними віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги.
Із зазначеного слідує, що необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі, інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги.
При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно даних особистого кабінету, сума у розмірі 8 448,00 грн., нарахована за 2017 рік, проте з 01.12.1997 року позивачеві призначена пенсія за вислугою років, а станом на 2017 рік він вже мав статус пенсіонера за віком.
Таким чином, оскільки позивач станом на 2017 рік вже досяг пенсійного віку (64 роки), відтак він має право на пільги, встановлені частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від сплати єдиного внеску, оскільки ОСОБА_1 не укладалась угода про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно вимог частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
З огляду на факт звільнення ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску та відсутність підстав для його нарахування, на думку представника позивача, ГУ ДПС у Дніпропетровській області безпідставно нарахувало борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8448,00 грн. за 2017 рік.
Щодо коду бюджетної класифікації, представник позивача звертає увагу на таке.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 розділу II Порядку №148 обов`язковим реквізитом платіжної інструкції є реквізит «Призначення платежу», під час заповнення якого для платника у разі сплати податків, зборів, митних, інших платежів, єдиного внеску, внесення авансових платежів (передоплати), грошової застави на бюджетний / не бюджетний / єдиний /депозитний рахунок передбачено поля встановленого формату:
«Код виду сплати»; «Додаткова інформація запису»;
«Номер рахунку» (у разі сплати на єдиний рахунок, відкритий у Казначействі на ім`я ДПС):
«Сума податку» (у разі сплати на єдиний рахунок, відкритий у Казначействі на ім`я ДПС);
«Інформація про податкове повідомлення (рішення)» (у разі сплати на єдиний., рахунок, відкритий у Казначействі на ім`я ДПС);
«Тип» (у разі сплати за оренду державного майна).
У полі «Код виду сплати» платник заповнює код виду сплати, визначений Переліком кодів видів сплати, які використовуються платниками, згідно з додатком 1 Порядку № 148.
У полі. «Додаткова інформація запису» платник заповнює інформацію щодо переказу коштів у довільній формі.
Тому, у разі погашення податкового боргу або заборгованості зі сплати єдиного внеску необхідно вказувати «Код виду сплати» - 140, згідно з додатком 1 до Порядку заповнення реквізиту «Призначення, платежу» платіжної інструкції під час сплати (стягнення) податків, зборів, митних, інших платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внесення авансових платежів (передоплати), грошової застави, а також у разі їх повернення (абзац четвертий пункту 2 розділу II).
Таким чином, посилання податкового органу на те, що позивачем було помилково вказано інший код бюджетної класифікації є помилковим.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що з 01.12.1997 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугою років, що підтверджується посвідченням УМВС України в Дніпропетровській області НОМЕР_2 від 01 грудня 1997 року.
Станом на 2017 рік ОСОБА_1 вже мав статус пенсіонера за віком.
Згідно даних інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 перебував на обліку в Дніпровській ДПІ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з 03.08.2005 року по 04.02.2025 року як фізична особа - підприємець та відповідно до пункт 4 статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
До ГУ ДПС ОСОБА_1 звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не надавались.
Станом на 31.12.2024 року по ОСОБА_1 згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 8448,00 гривень.
26 січня 2025 року ОСОБА_1 отримав вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2025 року №ф.935-53 зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 8448,00 грн.
28 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою про скасування вимоги про сплату боргу.
Листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2636/6/04-36-24-12-13 від 07 лютого 2025 року позивачеві відмовлено в скасуванні вимоги та повідомлено, що згідно даних інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку в Дніпровській ДПІ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з 03.08.2005 року по 04.02.2025 року як фізична особа-підприємець та відповідно до пункту 4 статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
Однак, ОСОБА_1 вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16 січня 2025 року №Ф-935-53 про суму боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 8448,00 грн., оскільки він з 2010 року не веде господарську діяльність, крім того, станом на дату винесення вимоги вже є пенсіонером за вислугою років з 01.12.1997 року, а станом на 2017 рік пенсіонером за віком, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково, як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
За змістом статті 2 Закону №2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464, з поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, у тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.
При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
Суд під час вирішення справи по суті враховує наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на. загальнообов`язкове державне соціальне страхування», (у редакції, що діяла до 01.01.2018) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе ЄСВ, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками ЄСВ виключно за умови. їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що від сплати єдиного внеску звільняються, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які. обрали спрощену систему оподаткування, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, за умови отримання такими особами пенсії за віком або наявності у таких осіб інвалідності, або досягнення, ними віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги.
Із зазначеного слідує, що необхідними умовами для застосування положень частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зазначений висновок підтверджується сталою практикою Верховного Суду України у аналогічних правовідносинах (наприклад, справи. №21-90а15, №21-59а14, №21-56а15, №822/4655/14), а також правовими висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у справах №1640/2837/18, №805/2195/17-а.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Законодавством передбачено призначення пенсій за віком раніше встановленого статтею 26 Закону №1058 віку. Це пенсії за віком на пільгових умовах, дострокові пенсії за віком та пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Судом встановлено, що з 01.12.1997 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугою років, що підтверджується посвідченням УМВС України в Дніпропетровській області № НОМЕР_2 від 01 грудня 1997 року.
Станом на 2017 рік ОСОБА_1 вже мав статус пенсіонера за віком.
З викладеного вбачається, що надання пільг щодо звільнення від сплати єдиного внеску не залежить від виду отримуваної пенсіонером пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років), визначальним критерієм надання вказаних пільг є досягнення пенсійного віку.
Таким чином, оскільки позивач станом на 2017 рік вже досяг пенсійного віку, відтак він має право на пільги, встановлені частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, оскільки ОСОБА_1 не укладалась угода про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно вимог частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Якщо фізична особа - підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала інший вид пенсії, то особа має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов`язане з певним віком.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 по справі №814/779/17 та. в подальшому підтримана в постанові Верховного Суду від 27.05.2022 у справі №826/6075/18.
З огляду на факт звільнення ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску та відсутність підстав для його нарахування, суд вбачає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області безпідставно нарахувало борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8448,00 грн. за 2017 рік.
Доказів отримання ОСОБА_1 в цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено.
Головне управлінням ДПС у відзиві про наявність таких доходів також зазначено, що до ГУ ДПС ОСОБА_1 звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не надавались.
Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється податковим органом незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-935-53 від 16.01.2025 року на суму боргу в розмірі 8448,00 грн., яка складена Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
Щодо обов`язку податкових органів здійснювати коригування ІКП з ЄСВ, суд виходить з наступного.
Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №5 від 12.01.2021 року.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Загальні положення» Порядку інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу.
Згідно пункту 1 розділу ІІ «Інтегрована картка платника» Порядку № 5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Пунктом 3 розділу II визначено, що ІКП закриваються структурним підрозділом, що здійснює облік платежів, у разі проведення заходів щодо зняття з обліку платників у податкових органах у зв`язку з припиненням платника податків або відсутністю за неосновним місцем обліку об`єктів оподаткування, або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням.
Підрозділ, що здійснює облік платежів, за основним та неосновним місцем обліку закриває ІКП не пізніше наступного робочого дня після формування відомостей в частині тих податків і зборів, щодо яких відсутня заборгованість на відповідній території, та відомостей з відміткою про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску.
Підрозділ, що здійснює облік платежів, закриває ІКП у територіальному органі ДПС за неосновним місцем обліку у разі відсутності об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, на відповідній території та після виконання підрозділами, які здійснюють адміністрування платежів, контрольно-перевірочні заходи, погашення боргу, адміністративне та судове оскарження, відповідних процедур щодо підтвердження повноти розрахунків по платежах, контроль за справлянням яких здійснюють податкові органи.
При цьому в інформаційній системі ІКП закриваються із встановленням дати закриття за умов:
погашення сум податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафних санкцій та пені та/або списання сум податкового боргу, штрафних санкцій та пені;
повернення платнику помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та/або списання до бюджетів за заявою платника;
повернення платнику помилково та/або надміру сплачених коштів єдиного внеску та/або списання до фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за заявою платника;
відсутності розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань, податкового боргу або іншої заборгованості, контроль за справлянням якої покладено на податкові органи, яка може бути розстрочена (відстрочена) згідно з чинним законодавством, не погашених на дату закриття ІКП;
повноти відображення в ІКП результатів контрольно-перевірочної роботи.
Інформація щодо нарахувань та надходжень платежів до бюджетів за платниками, у яких закриті ІКП, враховується в звітності податкових органів до кінця відповідного року, у якому відбулось таке нарахування та/або сплата.
За наявності грошових зобов`язань або податкового боргу, або неузгоджених сум грошових зобов`язань, які оскаржуються в адміністративному або судовому порядку, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо закриття ІКП до їх погашення або визнання такого боргу безнадійним та його списання у порядку, визначеному статтею 101 розділу II Кодексу.
Згідно з главою 2 Розділу II Порядку №5 з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю: реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП; реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення; реєстр контролю наявності ІКП без ознаки «Платник відсутній в реєстрі» відкритої платнику, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку.
Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку - здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою «Платник відсутній в реєстрі».
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом.
Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/9288/18.
Відтак, зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків у спірних правовідносинах є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, такий спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, адже такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом.
Щодо повернення суми сплаченого боргу, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 5 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Мінфіну від 23.07.2021 року №417, повернення сум єдиного внеску здійснюється в окремих випадках. Зокрема, в разі:
надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на належний рахунок 3556;
помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій не на належний рахунок 3556;
помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на бюджетний рахунок за надходженнями;
помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених ПКУ та іншими законами, на рахунок 3556;
виявлення технічної та/або методологічної помилки за сумами, які були зараховані на рахунок 3556 з єдиного рахунку.
Відповідно до пункту 6 Порядку повернення здійснюється на підставі заяви про повернення коштів з рахунків 3556.
У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 Порядку заява про повернення коштів з рахунків 3556 подається до територіального органу ДПС за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених коштів, за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку.
Повернення єдиного внеску у випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 Порядку, здійснюється відповідно до вимог статті 43 Податкового кодексу України.
Заява може бути подана платником до територіального органу ДПС в електронній формі через електронний кабінет та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.
До Заяви платник обов`язково додає копію розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), що підтверджує сплату коштів на рахунок 3556 (до Заяви в електронній формі електронну копію зазначеного документа). Копія цього документа завіряється платником особисто.
У разі надходження Заяви самостійний структурний підрозділ територіального органу ДПС, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати надходження до територіального органу ДПС Заяви проводить перевірку наданої платником інформації та формує висновок про повернення коштів з рахунків за формою згідно з додатком 2 до Порядку або приймає рішення про відмову у задоволенні Заяви (п. 9 Порядку).
У випадках невідповідності Заяви формі, визначеній у додатку 1 до Порядку; недостовірності викладеної у Заяві інформації; подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявності у платника заборгованості із сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій; ненадання документа, що додається до Заяви згідно з п. 6 Порядку, Заява залишається без задоволення. (п. 10 Порядку).
У разі відмови в задоволенні Заяви самостійний структурний підрозділ територіального органу ДПС, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у терміни, визначені п. 9 Порядку, надає платнику повідомлення з відмовою у поверненні коштів за підписом керівника цього підрозділу із зазначенням причин такої відмови. У разі подання Заяви в електронній формі таке повідомлення надається через електронний кабінет (п. 11 Порядку).
Згідно з нормами пункту 12 Порядку у разі якщо за результатами розгляду заяви встановлено правомірність повернення коштів самостійний структурний підрозділ територіального органу ДПС, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, формує та реєструє в Журналі реєстрації заяв про повернення надміру або помилково сплачених коштів Висновок, який засобами інформаційно-телекомунікаційної системи діловодства (або у паперовій формі) надсилає до самостійного структурного підрозділу територіального органу ДПС, на який покладено функцію ведення бухгалтерського обліку.
На підставі Висновку та за умови наявності поточних надходжень за день на рахунку 3556 за відповідним символом звітності, у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його отримання самостійний структурний підрозділ територіального органу ДПС, на який покладено функцію ведення бухгалтерського обліку, засобами системи дистанційного обслуговування «Клієнт казначейства Казначейство» формує у встановленому порядку розрахунковий документ на повернення коштів з рахунку 3556, на який їх було сплачено, та подає його до відповідного головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві, Севастополі, яке виконує розрахунковий документ територіального органу ДПС за рахунок поточних надходжень за день на відповідний рахунок 3556 (п. 13 Порядку).
Повернення коштів, які були надміру та/або помилково сплачені на рахунки 3556, відкриті за символами звітності, які втратили чинність, у зв`язку з чим такі рахунки закрито, здійснюється з рахунків 3556, відкритих за символом звітності «204», у тому числі за рахунок поточних надходжень на такі рахунки (п. 14 Порядку).
Повернення платникам коштів здійснюється за рахунок поточних надходжень на рахунок 3556, на який сплачено кошти, що повертаються, крім випадку, визначеного у п. 14 Порядку (п. 15 Порядку).
З метою повернення коштів самостійний структурний підрозділ територіального органу ДПС, на який покладено функцію ведення бухгалтерського обліку, формує у встановленому порядку розрахункові документи у порядку черговості отримання Висновків у розрізі символів звітності.
Судом встановлено, що 28 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою про скасування вимоги про сплату боргу.
Листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2636/6/04-36-24-12-13 від 07 лютого 2025 року позивачеві відмовлено в скасуванні вимоги та повідомлено, що згідно даних інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку в Дніпровській ДПІ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з 03.08.2005 року по 04.02.2025 року як фізична особа-підприємець та відповідно до пункту 4 статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
Зважаючи на визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-935-53 від 16.01.2025 року на суму боргу в розмірі 8448,00 грн., яка складена Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як органу який контролює справляння надходжень бюджету по даному збору, виникає необхідність сформувати та подати відповідне подання до органів державної казначейської служби.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-935-53 від 16.01.2025 року на суму боргу в розмірі 8448,00 грн., яка складена Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник