Справа № 524/4313/25
Суддя: Ковальчук Т. М.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/4313/25
Провадження №2-а/524/73/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судових засідань Воблікової І. О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Житомирській області, інспектора Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області Філіпенка Євгенія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4419447 від 03 квітня 2025 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що перед виїздом він перевірив стан освітлювальних приладів автомобіля, а твердження інспектора про те, що номерний знак не освітлюється не відповідають дійсності та не підтверджуються відеофіксацією правопорушення.

Ухвалою від 16 квітня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник ГУНП в Житомирській області подала відзив на позовну заяву, у якому посилається на необґрунтованість доводів позивача та відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови. Зокрема, зазначила, що під час перегляду відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, позивач на місці зупинки знаючи правила дорожнього руху, намагався уникнути адміністративної відповідальності, пояснюючи технічні несправності тим, що вони виникли під час руху. При цьому під час розмови сам позивач повідомив про те, що протягом тривалого часу на панелі транспортного засобу горить лампочка, яка відповідає за технічний стан освітлювальних приладів. Отже, на думку представника відповідача, наведене свідчить про обізнаність позивача щодо технічного стану освітлювальних приладів його автомобіля. За доводами представника відповідача, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 03 квітня 2025 року винесена у зв`язку з порушенням позивачем Правил дорожнього руху України (далі ПДР), що підтверджується матеріалами справи та відеодоказами, які здійснені на підставі частини першої статті 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та які відповідно до статті 251 КУпАП є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Окрім того, у відзиві ГУНП в Житомирській області просило проводити розгляд справи без участі його представника, у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій також просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Окрім того, надіслав свої заперечення та просив долучити до матеріалів справи наступні документи: посвідчення багатодітної сім`ї; посвідчення на дитину з інвалідністю; консультаційний висновок лікаря; витяг з медичної карти, три свідоцтва про народження.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Пунктом 1 частини першої статті 35 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (пункти 8 та 11 частини першої статті 23 цього Закону).

03 квітня 2025 року інспектор Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області капітан поліції Філіпенко Є. О. прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4419447 від 03 квітня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП.

Факт керування позивачем автомобілем «FIAT LINEA» номерний знак НОМЕР_1 сторони не оспорюють.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 03 квітня 2025 року о 21:37:44 на вулиці Святої Покрови, 58 у м. Бердичеві водій керував транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, що не дає змогу чітко встановити символи номерного знаку з відстані 20 м, чим порушив вимоги пункту 2.9. «в» ПДР (керування транспортним засобом з номерним знаком перевернутим чи неосвітленим).

У частині першій статті 121-3 КУпАП визначено, зокрема, що керування або експлуатація транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту пункту 2.9. «в» ПДР України убачається, що забороняється експлуатація транспортних засобів з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Пунктом 1 частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

У розумінні пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За правилами статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У статті 280 КУпАП визначено, зокрема, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, зокрема, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Ці технічні прилади та технічні засоби може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

У пункті 7 оскаржуваної постанови серії ЕНА № 4419447 від 03 квітня 2025 року зазначено, що до постанови додаються матеріали справи відеозаписи з портативних пристроїв.

Відповідач з посиланням, зокрема, на відеозапис із портативної камери працівника поліції як доказ зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за частиною першою статті 121-3 КУпАП підтверджено в повному обсязі.

При цьому суд звертає увагу, що за правилами частини третьої статті 283 КУпАП уповноважена особа при винесенні постанови про адміністративне правопорушення зобов`язана вказати у ній відомості, зокрема, про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Натомість у оскаржуваній постанові є лише загальне посилання на портативні пристрої без зазначення відомості про технічний засіб, яким здійснено такий відеозапис правопорушення, а тому з огляду на положення частини третьої статті 283 КУпАП, правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24 січня 2019 року у справі № 428/2769/17, навіть у випадку наявності відеозапису суд не зможе вважати його належним і допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Окрім того, суд критично оцінює доводи відповідача про обізнаність позивача щодо технічного стану освітлювальних приладів автомобіля, посилаючись на те, що останній не заперечив факту відображення на панелі управління знака, який може свідчити про такі несправності. Так, за поясненнями ОСОБА_1 , відповідна сигнальна лампочка на панелі управління автомобіля з`являться під час запуску двигуна автомобіля незалежно від функціонування освітлення номерних знаків. На підтвердження наведеного останній надав суду відеозапис демонстрації таких дій.

Отже, факту скоєння позивачем 03 квітня 2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин першої, другої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Трактуючи всі сумніви на користь особи, яка була притягнута до адміністративної відповідальності, з огляду на відсутність доказів порушення позивачем ПДР, суд вважає за можливе оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При визначенні розміру ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, застосуванню підлягають положення частини п`ятої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17), відповідно до яких ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у сумі 1211,20 грн, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Таким чином, позивач не позбавлений права звернутись до суду із клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору.

З огляду на викладене, з ГУНП в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати в сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 241-244, 255, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ГУНП в Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4419447 від 03 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, закрити.

Стягнути з ГУНП в Житомирській області (вул. Старий бульвар, буд. 5/37, м. Житомир, 10001, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. М. Ковальчук