Справа № 200/2535/25
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року Справа№200/2535/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса вул.Саєнка Андрія,10, м.Фастів, Київська область,08500, ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії № 80 від 30 жовтня 2024 року,

- зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 19 квітня 2023 року.

Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.04.2023 року позивач звернувся з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням № 80 від 30 жовтня 2024 року відповідач відмовляє в призначенні пенсії через відсутність необхідного, на думку відповідача, віку 45 років.

Вважає, таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на час звернення з заявою від 30.08.2024 року, позивач мала право на призначення пенсії відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України № 213-VII, так як вона досягла віку 45 років та мала необхідні 20 років загального стажу з них 7 років 6 місяців пільгового стажу за Списком 1.

В оскаржуваному рішенні відповідач вказує про наявність у позивачки 20 років 4 місяці 29 днів страхового стажу та 11 років 6 місяців 5 днів пільгового стажу за Списком 1, при цьому відмовляє через недосягнення віку 50 років.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив, в якому зазначив, що рішенням від 03.09.2024 Донецького окружного адміністративного суду по справі 200/7673/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка надійшла через веб-портал Пенсійного фонду України № ВЕБ-10001-Ф-С-23- 282040, зареєстровано 28.11.2023 № 33356/Р-1000-23 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 за списком № 2 відповідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ, з урахуванням висновків суду.

На виконання вищевказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.04.2023 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до висновку суду при розгляді заяви позивача щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідач мав керуватись саме пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ, а не положеннями статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. В матеріалах електронної пенсійної справи відсутні документи, які підтверджують пільговий стаж відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2). За результатами повторного розгляду винесено рішення про відмову № 80 від 30.10.2024.

Пенсійний вік, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить 50 років.

Необхідний страховий стаж, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить не менше 25 років. Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2) становить 10 років.

Страховий стаж Позивача становить 20 років 4 місяці 29 днів. Пільговий стаж за списком № 2 наданими документами, не підтверджено.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки ОСОБА_1 не набула необхідного пільгового стажу за списком № 2 та не досягла пенсійного віку.

Додатково повідомив, що Позивач набула пільгового стажу за списком № 1 11 років 6 місяців 5 днів, що дає їй право виходу на пенсію на пільгових умовах за списком № 1 після досягнення 50 років відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зазначає, що відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Вважає, що відповідачем прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову в перерахунку пенсії та просить відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 19.04.2023 року звернулася з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням № 80 від 30 жовтня 2024 року відповідач відмовляє в призначенні пенсії через відсутність необхідного, на думку відповідача, віку 45 років.

Вважає, таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на час звернення з заявою від 30.08.2024 року, позивач мала право на призначення пенсії відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України № 213-VII, так як вона досягла віку 45 років та мала необхідні 20 років загального стажу з них 7 років 6 місяців пільгового стажу за Списком 1.

В оскаржуваному рішенні відповідач вказує про наявність у позивача 20 років 4 місяці 29 днів страхового стажу та 11 років 6 місяців 5 днів пільгового стажу за Списком 1, при цьому відмовляє через недосягнення віку 50 років.

Судом установлено, що рішенням від 03.09.2024 Донецького окружного адміністративного суду по справі 200/7673/23 позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.12.2023 № 80 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка надійшла через веб-портал Пенсійного фонду України № ВЕБ-10001-Ф-С-23- 282040, зареєстровано 28.11.2023 № 33356/Р-1000-23 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 за списком № 2 відповідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ, з урахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

На виконання вищевказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.04.2023 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до висновку суду при розгляді заяви позивачки щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідач мав керуватись саме пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ, а не положеннями статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. В матеріалах електронної пенсійної справи відсутні документи, які підтверджують пільговий стаж відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2). За результатами повторного розгляду винесено рішення про відмову № 80 від 30.10.2024.

Пенсійний вік, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить 50 років.

Необхідний страховий стаж, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить не менше 25 років. Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2) становить 10 років.

Страховий стаж Позивача становить 20 років 4 місяці 29 днів. Пільговий стаж за списком № 2 наданими документами, не підтверджено.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки ОСОБА_1 не набула необхідного пільгового стажу за списком № 2 та не досягла пенсійного віку.

Додатково повідомив, що Позивач набула пільгового стажу за списком № 1 11 років 6 місяців 5 днів, що дає їй право виходу на пенсію на пільгових умовах за списком № 1 після досягнення 50 років відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зазначає, що відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Судом також установлено, що на момент звернення із заявою від 19.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач досягла повних 45 років.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі №200/3310/23, яке набуло законної сили, встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області зазначено, що вік позивачки на дату звернення становить 45 років 11 місяців. Загальний страховий стаж на дату звернення становить 30 років 10 місяців 29 днів, робота за списком №2 складає: 11 років 11 місяців 9 днів. З урахуванням вищенаведеного зроблено висновок про те, відповідачем при прийнятті рішення від 26.04.2023 № 80 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не враховано, що у розглядуваному випадку наявні підстави при вирішенні питання про призначення пенсії на пільгових умовах позивачці з урахуванням зменшення пенсійного віку на 1 рік, за кожні 2 роки роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 78 КАС України).

Судовим рішенням у справі №200/3310/23, яке набуло законної сили, встановлено, що позивачка має загальний страховий стаж на дату звернення - 30 років 10 місяців 29 днів, робота за списком №2 складає: 11 років 11 місяців 9 днів.

Отже, позивачка має повних 11 років роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, що є більшим половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Таким чином, позивачка мала право піти на пенсію раніше, ніж 50 років, а саме в 45 років (10 повних років роботи /2 = 5 років; 50 років 5 років = 45 років).

Отже, на дату звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивачка мала необхідний пільговий стаж за списком №2 та досягла необхідного віку.

Водночас, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.09.2024 Донецького окружного адміністративного суду по справі 200/7673/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.04.2023 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до висновку суду при розгляді заяви позивачки щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідач мав керуватись саме пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ, а не положеннями статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. В матеріалах електронної пенсійної справи відсутні документи, які підтверджують пільговий стаж відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2). За результатами повторного розгляду винесено рішення про відмову № 80 від 30.10.2024.

Пенсійний вік, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить 50 років.

Необхідний страховий стаж, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить не менше 25 років. Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2) становить 10 років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Слід зазначити, що згідно з частиною третьою статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув зразкову адміністративну справу №360/3611/20 та у рішенні від 21.04.2021 визначив такі ознаки типових справ:

а) позивач - особа, яка: звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"; на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років; набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення";

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

У пункті 119 згаданого рішення визначено, що це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Встановлені вище обставини цього спору свідчать про те, що справа №200/2535/25 є типовою, оскільки відповідає ознакам зразкової справи №360/3611/20. При цьому розбіжність у визначенні предмета спору (у справі №360/3611/20 спір стосувався правомірності дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії, а у цій справі - правомірності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії) не впливає на зазначені вище висновки суду, оскільки позовна вимога про визнання протиправними рішення, дій та/або бездіяльності суб`єкта владних повноважень по суті є тотожними способами захисту порушеного права у сфері публічно-правових відносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 зазначила, що відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: (...) жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ та на цій підставі вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що надалі підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

За наведених обставин на час виникнення спірних відносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення віку 50 років.

Як наслідок, на час виникнення спірних відносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для позивача у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 дійшла висновку, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

При таких обставинах, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 80 від 30 жовтня 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Порушені права позивачки підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 80 від 30 жовтня 2024 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 19 квітня 2023 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відповідно до вимог частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно норм статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Норми статті 245 КАС України визначають повноваження суду при вирішенні справи. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".

При цьому суд звертає увагу на те, що у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом №213-VIII вказав (п.4.4), що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані відповідачем, у цьому випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

У цьому випадку є чинними одночасно два закони, які відносно позивача містять різні правила призначення пенсії за Списком №1 стосовно параметру вікового цензу. Відповідачем-1 взагалі не досліджувалося право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення із врахуванням прийнятого Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

При цьому, задовольняючи вимоги шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зауважує, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 968,96грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції, наявної в матеріалах справи.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса вул.Саєнка Андрія,10, м.Фастів, Київська область,08500, ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 80 від 30 жовтня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 19 квітня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса вул.Саєнка Андрія,10, м.Фастів, Київська область,08500, ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 червня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова