Справа № 160/8954/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2025 рокуСправа №160/8954/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , що виразилися в неоформленні та невидачі ОСОБА_1 встановленим порядком довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) відносно отриманого 12 травня 2023 року під час проходження військової служби поранення, спричиненого діями противника при безпосередній участі в бойових діях в районі виконання завдань за призначенням, пов`язаних із захистом Батьківщини, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 :
- видати наказ по Військовій частині про видачу ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) відносно поранення, спричиненого діями противника та отриманого ним під час виконання обов`язку військової служби, пов`язаного із захистом Батьківщини при безпосередній участі в бойових діях 12 травня 2023 року під час проходження військової служби в Військовій частині НОМЕР_1 , згідно додатку 5 до положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402;
- засвідчений встановленим порядком оригінал довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 в чотирьох примірниках надіслати рекомендованим поштовим відправленням на поштову адресу листування позивача для залучення до особової справи та надання всім іншим необхідним адресатам;
- постановити окрему ухвалу і направити її командиру Військової частини НОМЕР_1 для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Закону України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 11 листопада 2025 року щодо надання йому довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить службу в Збройних Силах України. 12.05.2023 року під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 при безпосередній участі в бойових діях в районі виконання завдань за призначенням, пов`язаним із захистом Батьківщини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, позивачем було отримане поранення, спричинене діями противника. Позивач звернувся до відповідача щодо видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії), проте, відповідач відмовив у видачі позивачу зазначеної довідки. Позивач вказує, що такі дії відповідача суперечать чинному законодавству та грубо порушують його законні права. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 31.03.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали та витребувано документи.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що спірна довідка видається на підставі наказу командира військової частини. У свою чергу, підставою для видання командиром військової частини наказу за фактом травмування (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовця є наказ командира військової частини, виданий на підставі акту службового розслідування, призначеного за такими обставинами. Підставами для проведення службового розслідування є відповідний рапорт командира підрозділу або рапорт військовослужбовця про проведення за таким фактом службового розслідування. Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та по зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Перевіркою журналу реєстрації вхідної кореспонденції військової частини НОМЕР_1 за вказаний період встановлено, що такі рапорти відповідним командиром підрозділу та самим позивачем не подавались. Більше того, відсутні відомості про рапорт позивача, на який він посилається у своєму зверненні та позовній заяві від 06.04.2024 року щодо видачі йому довідки за додатком 5 Положення. Сам рапорт, доданий до позовної заяви, не відповідає вимогам ст. 14 Статуту, оскільки із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника. При цьому вказаний рапорт поданий командиру Військової частини НОМЕР_1 , без розгляду його безпосереднім командиром позивача та відомостей про реєстрацію. Разом з тим, представник відповідача зауважує, що звернення позивача від 22.11.2024 року розглянуте належним чином, у зв`язку з чим відсутні підстави для постановлення судом окремої ухвали. Стверджує, що у Первинній медичній карті (форма 100) відсутні відомості про те, що отримане позивачем ураження пов`язане з веденням бойових дій. З огляду на викладене вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що молодший лейтенант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_2 з 10.10.2023 року та має статус учасника бойових дій.
06.03.2024 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
11.11.2024 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 зі зверненням, в якому просив видати наказ про видачу йому довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Листом від 04.12.2024 року №8888 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено позивачу про задоволення звернення позивача по суті можливе лише на підставі наказу командира військової частини за результатами службового розслідування.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невидачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) відносно отриманого 12.05.2023 року під час проходження військової служби поранення, спричиненого діями противника при безпосередній участі в бойових діях в районі виконання завдань за призначенням, пов`язаних із захистом Батьківщини, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ч. 2-4 ст. 2 Закону 2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII) учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Другої світової воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Другої світової воєн.
Згідно п. п. 4 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті, призначається і виплачується одноразова грошова допомога, розмір якої у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи відповідно до пп. «б» п.1 ст. 16-2 цього закону становить 250-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Відповідно до пункту 1 розділу І Інструкції, вона визначає процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту (у тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту), військовозобов`язаними га резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, отриманих ними професійних захворювань. їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, Державній спеціальній службі транспорту.
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції, її дія поширюється на військові частини та військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил. Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку як нещасні випадки не підлягають.
Позивач стверджує, що травма, отримана ним 12.05.2023 року під час виконання бойового завдання, пов`язана з участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Суд зазначає, що у випадках, коли потрібно з`ясувати причини та умови отримання військовослужбовцем гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі внаслідок бойових уражень або дій з боку противника, проводиться службове розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 3 розділу III Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або і голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що службове розслідування по факту отримання позивачем травми не проводилось, що визнається судом протиправною бездіяльністю відповідача.
Відповідно до пункту 20.7. глави 20 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення.
У разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення (пункт 21.1. глави 21 розділу ІІ Положення).
Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК (пункт 21.2. глави 21 розділу ІІ Положення).
Пунктом 21.5. глави 21 розділу ІІ Положення регламентується, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.
При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - «Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби».
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
Постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 року за №169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України) (пункт 21.7. глави 21 розділу ІІ Положення).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (пункт 21.8. глави 21 розділу ІІ Положення).

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), що видається військовослужбовцю або призваному на збори військовозобов`язаному, резервісту (Акт про нещасний випадок, зберігається в історії хвороби або у справах ВЛК, яка прийняла постанову про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) (пункт 21.24. глави 21 розділу ІІ Положення).

При вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті(пункт 21.25. глави 21 розділу ІІ Положення).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до пункту 18 розділу ІІ Інструкції №332, за результатами розслідування командир військової частини протягом двох робочих днів після затвердження актів за формами НВ-2 та НВ-3 видає наказ, в якому зазначаються: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому.

На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800 (далі Положення про військово-лікарську експертизу).

Отже, довідка про обставини травми видається на підставі наказу командира військової частини, який в свою чергу видається на підставі результатів службового розслідування, в яких встановлено обставини отримання травми.

У даному випадку, відсутній акт службового розслідування та наказ командира військової частини, в яких було б встановлено та відображено отримання позивачем травми під час виконання військових обов`язків, а тому, у відповідача не було підстав для складання відповідної довідки.

У свою чергу, суд не має повноважень втручатися у дискреційні повноваження відповідача в частині проведення службового розслідування та встановлення обставин травмування позивача, що є обов`язковою умовою для видачі довідки про обставини травмування.

За таких обставин, позовні вимог в зазначеній частині є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення розслідування для уточнення факту та обставин отриманої військовослужбовцем ОСОБА_1 12.05.2023 року травми під час виконання бойового завдання; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести розслідування щодо обставин отримання військовослужбовцем ОСОБА_1 травми під час виконання бойового завдання, з подальшим вирішенням питання щодо оформлення довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 року №402.

Разом з тим, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині постановлення окремої ухвали та направлення її командиру Військової частини НОМЕР_1 для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 11.11.2025 року щодо надання йому довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) як похідної від основної позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо невидачі довідки, правова оцінка якій вже була надана судом у цьому рішенні.

Крім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено надання відповідачем відповіді листом від 04.12.2024 року №8888 на звернення позивача від 11.11.2024 року у межах встановленого Законом України «Про звернення громадян» терміну розгляду звернення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, і ч. 1 ст. 77 КАС України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин у справі, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами справи не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення розслідування для уточнення факту та обставин отриманої військовослужбовцем ОСОБА_1 12.05.2023 року травми під час виконання бойового завдання.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести розслідування щодо обставин отримання військовослужбовцем ОСОБА_1 травми під час виконання бойового завдання, з подальшим вирішенням питання щодо оформлення довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 року №402.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька