Справа № 480/3333/25
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2025 року Справа № 480/3333/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/3333/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, і просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2024 № 3195/0/15-24 як 33 роки 11 місяців за період, починаючи з 02.11.2024, з виплатою недоотриманих сум.
Відмова мотивована тим, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, для визначення відсотків суддівської винагороди судді, половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право для призначення на посаду судді.
Ухвалою суду від 30.04.2025 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 з 1985 року до лютого 1990 року був виконувачем обов`язків народного судді, народний суддя Московського районного народного суду міста Києва. Постановою Верховної Ради України від 10.01.2002 № 2972-III обраний на посаду судді Вищого господарського суду України безстроково. Постановою Верховної Ради України від 16.04.2009 № 1281-VI обраний суддею Верховного Суду України. Постановою Верховної Ради України від 02.12.2010 № 2761-VI обраний на посаду судді Вищого господарського суду України. Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.01.2024 №230/0/15-24 переведений на посаду судді Північного апеляційного господарського суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2024 № 3195/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивач був звільнений з посади судді Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з наказом в.о. голови Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2024 № 243-к ОСОБА_1 відрахований зі штату суду 01.11.2024.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2024 № 3195/0/15-24 загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку, становить 33 роки 11 місяців та складається з: стажу роботи безпосередньо на посаді судді - 27 років 10 місяців 6 днів; половини строку навчання за денною формою у Київському державному університеті імені Тараса Шевченка 2 роки 2 місяці 14 днів; періоду проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 22 дні; стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право для призначення на посаду судді 1 рік 10 місяців 18 днів.

07.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішенням № 28 позивачу з 02.11.2024 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди.

Згідно з розрахунком стажу, що враховувався органом Пенсійного фонду України при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, до його стажу було зараховано період роботи на посаді судді 26 років 5 місяців 23 дні. 19.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві із заявою, в якій просив здійснити перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2024 № 3195/0/15-24 як 33 роки 11 місяців.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26.03.2025 № 28 у задоволенні заяви позивача про здійснення перерахунку відмовлено.

Відмова мотивована тим, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, для визначення відсотків суддівської винагороди судді, половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право для призначення на посаду судді.

Вказане рішення позивач вважає протиправним, у зв`язку з чим звертається до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Згідно із частиною третьою статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Крім того, у зв`язку із систематичним нехтуванням пенсійними органами стажу судді, що визначається Вищою радою правосуддя при звільненні суддів у відставку, рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 № 6 звернута увага Пенсійного фонду України на необхідність приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, та вказано на неприпустимість перегляду органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку.

Рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 № 6 також наголошено, що необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання, обчислюється Вищою радою правосуддя як єдиним, конституційним органом, при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 30.10.2024 №3195/0/15-24, загальний стаж роботи судді Вовка І.В., що дає йому право на відставку, становить 33 роки та 11 місяців.

У той же час, при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не враховані: половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою - 2 роки 2 місяці та 14 днів; період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 22 дні; період роботи на посаді юрисконсульта у ТОВ "Торговий дім "Завод "Дельта" - 6 місяців та 18 днів та заступника генерального директора з правового забезпечення ДП "Пліма Коп Аг-Україна" - 1 рік 4 місяці та 11 днів, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Аналізуючи доводи позовної заяви щодо протиправного незарахування до стажу роботи судді позивача при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, суд виходить з наступного.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" у редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», було також встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.10.2020 у справі № 420/1234/19 та від 23.12.2021 у справі № 686/16953/17, невключення до стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії та врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Позивач у період з 01.09.1980 до 01.07.1985 (2 роки 2 місяці 14 днів) навчався за денною формою у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що також підтверджується копією диплома серії НОМЕР_1 та записами у трудовій книжці, копії яких наявні в матеріалах справи.

Отже, зарахуванню до стажу роботи на посаді судді підлягає половина строку навчання за денною формою.

Також у період з 12.05.1978 по 04.05.1980 позивач проходив строкову військову службу в армії, що також підтверджується копією військового квитка та записами у трудовій книжці.

Отже, зарахуванню до стажу роботи на посаді судді підлягає період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців та 22 дні.

Необхідність зарахування до суддівського стажу позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби також підтверджується рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2024 №3195/0/15-24.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання суд дійшов висновку про протиправність незарахування до суддівського стажу позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому навчальному закладі за денною формою та періоду проходження строкової військової служби.

Аналізуючи доводи позовної заяви щодо протиправності незарахування до стажу роботи судді позивача при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці роботи на посаді юрисконсульта та заступника генерального директора з правового забезпечення, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII в редакції Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (далі Закон № 2509-VIII), до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/537/19, досліджуючи питання обґрунтованості зарахування/не зарахування судді, призначеному (обраному) до набрання чинності Законом № 2509-VIII, до стажу його роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, зазначила наступне: «виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді» треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи)».

Практика Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності зарахування до суддівського стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, є сформованою, сталою та послідовною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №9901/537/19, від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18, від 17.09.2020 у справі №9901/302/19). Аналогічної позиції підтримується і Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 21.01.2021 у справі № 560/499/19).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону 2862-XII (у редакції, чинній станом на 10 січня 2002 року) суддею вищого спеціалізованого суду може бути громадянин України, не молодший тридцяти років, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи у галузі права не менш як сім років, в тому числі не менш як п`ять років на посаді судді.

Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 у період з 23.02.2000 по 04.07.2001 працював на посаді заступника генерального директора з правового забезпечення ДП «Пліма-Коп-Аг-України», а у період з 05.07.2001 по 23.01.2002 на посаді юрисконсульта ТОВ «Торговий Дім «Завод «Дельта».

У той же час, відповідачем зазначені періоди роботи позивача до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, також не зараховані.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зарахування судді до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді вперше, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII в редакції Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Необхідність зарахування до суддівського стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується також постановами Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 9901/537/19, від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 560/499/19.

Частиною першою статті 7 Закону № 2862-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) визначалося, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Водночас частина третя статті 127 Конституції України (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) визначала, що на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

Виходячи із загальних правил подолання колізії правових норм, у спірному випадку застосуванню підлягають положення Конституції України як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Таким чином, законодавство, чинне на час призначення позивача на посаду судді Вищого господарського суду України, встановлювало мінімальний строк роботи у галузі права для зайняття посади судді районного (міського) суду - 3 роки.

Із записів у трудовій книжці вбачається, що після здобуття вищої юридичної освіти 01.07.1985 до обрання суддею 24.01.2002 позивач працював за юридичною спеціальністю на посадах: заступника генерального директора з правового забезпечення ДП "Пліма-Коп Аг-Україна" у період з 23.02.2000 по 04.07.2001 та на посаді юрисконсульта ТОВ "Торговий Дім "Завод "Дельта" у період з 05.07.2001 до 23.01.2002.

Відповідно, до стажу роботи позивача мають бути зараховані вказані вище періоди як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Аналізуючи доводи позовної заяви щодо дати, з якої має бути призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 3-1 щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку № 3-1 днем звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання та документів, перелік яких наведено в розділі II цього Порядку.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач відрахований зі штату Північного апеляційного господарського суду 01.11.2024 на підставі наказу в.о. голови суду від 01.11.2024 № 243-к. Із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач звернувся 07.11.2024, тобто в межах визначеного тримісячного строку з дня відрахування його зі штату суду.

За вказаних обставин щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці мало бути призначене органом Пенсійного фонду України з 02.11.2024 - дня, наступного за днем звільнення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності вчинених дій або ж неналежного визначення відповідача за вказаним позовом.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26.03.2025 № 28 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 у відставці та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2024 № 3195/0/15-24 як 33 роки 11 місяців за період, починаючи з 02.11.2024, з виплатою недоотриманих сум.

Відповідно ст. 139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26.03.2025 №28 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ) здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2024 №3195/0/15-24 як 33 роки 11 місяців за період, починаючи з 02.11.2024, з виплатою недоотриманих сум, та з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька