Справа № 160/34625/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
30.12.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку та виплаті пільгової пенсії ОСОБА_1 з застосуванням в розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 31.05.2013 (яка мала бути врахована при призначені пенсії по інвалідності), та який застосовуються при обчисленні розміру середньомісячної заробітної плати, для визначення розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити пільгову пенсію ОСОБА_1 з застосуванням в розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 31.05.2013 (яка мала бути врахована при призначені пенсії по інвалідності), та який застосовуються при обчисленні розміру середньомісячної заробітної плати, для визначення розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 в пільговий стаж за Списком №1, всього періоду часу перебування на інвалідності від професійного захворювання за Списком №1, починаючи з 03.04.2013 до моменту переходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 в пільговий стаж за Списком №1, весь період часу перебування на інвалідності від професійного захворювання за Списком №1, починаючи з 03.04.2013 до моменту переходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо не врахування всього періоду часу на підземних роботах в шахті за Списком №1, включаючи весь час перебування на інвалідності від професійного захворювання за Списком №1, при розрахунку пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, та відмови ОСОБА_1 в перерахунку і виплаті пільгової пенсії за Списком №1, з урахуванням абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як працівнику зайнятому повний робочий день під землею обслуговуванням осіб на яких поширюється дія Закону України «Про престижність шахтарської праці»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати весь період часу на підземних роботах в шахті за Списком №1, включаючи весь час перебування на інвалідності від професійного захворювання за Списком №1, при розрахунку пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, та перерахувати і виплатити пільгову пенсію за Списком №1 ОСОБА_1 , з урахуванням абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як працівнику зайнятому повний робочий день під землею обслуговуванням осіб на яких поширюється дія Закону України «Про престижність шахтарської праці»;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 в виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 13.04.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 13.04.2020, враховуючи недоотримані грошові кошти, визначені за результатами перерахунку пільгової пенсії за Списком №1, з вирахуванням вже проведених виплат.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 03.04.2013 позивач отримував пенсію по інвалідності (ІІІ гр.) від професійного захворювання. На підставі особистої заяви №675 від 27.05.2020 позивача переведено з пенсії по інвалідності від професійного захворювання, на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 27.05.2020, відповідно до п. 1 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та п. «а» статті 13 Закону Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ). Позивач вважає, що при переведенні та перерахунку пенсії, були порушені норми чинного пенсійного законодавства. Переведення на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 здійснено з 27.05.2020, а не з 13.04.2020 (дата виникнення права на пенсію). При переведенні та перерахунку пенсії, в розрахунках для визначення розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1: при обчисленні середньомісячної заробітної плати (для визначення розміру пенсії), в розрахунок індивідуального середнього коефіцієнта заробітної плати, взято заробітну плату (дохід) за період з 01.07.2000 по 31.08.2018, а не за період з 01.07.2000 по 31.05.2013, який повинен був враховуватися під час призначення попереднього виду пенсії (пенсії по інвалідності); частина періодів пільгового стажу (згідно ст. 14, пост. 202, підземні, сп. 1, р. 1, п-р. 1, п.а-в), була виключена з розрахунку пільгового стажу, а саме з 01.07.1990 по 17.08.1990, з 26.06.1991 по 23.08.1991, та з 05.01.2009 по 30.09.2009, хоча ці періоди при призначенні пенсії по інвалідності від професійного захворювання, були зараховані та включені в розрахунок як пільговий стаж; час перебування на інвалідності від професійного захворювання, який був зарахований до розрахунку пільгового стажу роботи за Списком №1, склав тільки 1 рік 8 місяців 26 днів, хоча пенсія по інвалідності від професійного захворювання була призначена з 03.04.2013 та виплачувалася до переведення на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1; враховуючи наявний пільговий стаж за «Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», та враховуючи весь час перебування на інвалідності від професійного захворювання (більш ніж 7 років), загальний пільговий стаж за Списком №1 позивача складає більш ніж 15 років, але органом Пенсійного фонду при визначенні розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, не застосовано норму абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-ІV. Позивач звернувся до відповідача із заявою від 27.10.2021, однак рішенням, викладеними в листі від 30.11.2021 відповідач відмовив у задоволені скарги, окрім як тільки включенням періодів пільгового стажу (згідно ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в), які були виключені з розрахунку пільгового стажу за Списком №1, а саме з 01.07.1990 по 17.08.1990, з 26.06.1991 по 23.08.1991, та з 05.01.2009 по 30.09.2009, та зазначив, що пенсія позивачу призначено згідно норм чинного пенсійного законодавства та виплачується правомірно. Незгода з невірно проведеним розрахунком пенсійної виплати стала підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 відкрито провадження у адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
05.02.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за допомогою автоматизованої системи «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менше як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії. На підставі особистої заяви, ОСОБА_1 з 27.05.2020 переведено з пенсії по інвалідності III групи у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1, відповідно до ст. 114 Закону №1058. Статтею 24 Закону №1058 передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах. Отже, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням за період до 01.01.2004 зараховується як до страхового стажу, так і до стажу , що дає право на пільгову пенсію. Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням за період після 01.01.2004 зараховується тільки до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах. До страхового стажу, з урахуванням якого визначається розмір пенсії, цей період не зараховується. Пенсійну справу ОСОБА_1 переглянуто та з 27.05.2020 проведено перерахунок пенсії з урахуванням до пільгового стажу на підземних роботах за списком № 1 періодів роботи з 01.07.1990 по 17.08.1990, з 26.06.1991 по 23.08.1991 та з 05.01.2009 по 30.09.2009. Враховуючи викладене, відсутні підстави для зарахування ОСОБА_1 в пільговий стаж за Списком №1, весь період часу перебування на інвалідності від професійного захворювання за Списком №1, починаючи з 03.04.2013 до моменту переходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки зазначений період зараховується виключно для визначення права на призначення пенсії за Списком №1. Страховий стаж, з якого обчислюється розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 , становить 42 роки 6 місяців 25 днів, в тому числі пільговий стаж за списком №1 - 10 років. Період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням - 1 рік 8 місяців 27 днів (час перебування на інвалідності з дня звільнення з роботи до переходу на пенсію за віком) зараховано до пільгового стажу роботи для визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідач вказує про недотримання позивачем строку звернення до суду з вимогою про перерахунок пенсії з 13.04.2020.
13.02.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що час перебування на інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання передбачений пунктом 6 статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (Закон № 345-VІ) відповідно до якого, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах. На підставі вищевикладеного Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», за яким позивач просить зробити розрахунок, містить норму, яка дає право зарахувати час перебування по інвалідності до пільгового стажу. Посилання відповідача на позицію Верховного Суду України за 2014 рік не може братись до уваги оскільки правовідносини не є подібними, так як в позиціях Верховного Суду України, на які посилається відповідач, не розглядалось питання щодо врахування або не врахування до пільгового стажу час перебування по інвалідності, а лише визначалось, які саме професії враховуються для перерахунку пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
З 03.04.2013 позивач отримував пенсію по інвалідності (ІІІ гр.) від професійного захворювання.
На підставі особистої заяви №675 від 27.05.2020 позивача переведено з пенсії по інвалідності від професійного захворювання, на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 27.05.2020, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та п. «а» ст. 13 Закону Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).
27.10.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно розрахунку пенсійної виплати.
Не погоджуючись з відмовою у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
За приписами ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону №1058-1V пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю І групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.
Як передбачає абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Отже, право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком мають, зокрема, непрацюючі чоловіки, яким встановлено ІІІ групу інвалідності і страховий стаж яких становить 35 років.
Водночас абз. 3 ч. 1 ст. 28 цього Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Згідно зі ст. 8 Закону України від 02.09.2008 №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон №345-VI) мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Отже, ст. 8 Закону №345, абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058 передбачені пільги для шахтарів щодо підвищеного мінімального розміру пенсії за віком. Ці пільги поширюються на працівників, зазначених у Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 26.05.2020 у справі №205/8712/16-а.
При цьому слід врахувати, що ст. 8 Закону №345, абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058 передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №345/763/17 та від 26.05.2020 у справі №205/8712/16-а.
Таким чином, умовою виплати пенсії у розмірах встановлених ст.8 Закону №345 та абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058 є призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону №1058 непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону №1788 час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Таким чином, суд зазначає, що дійсно законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності до стажу роботи.
Однак, законодавець зараховує час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи тільки для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону №1788-ХІІ.
Для позивача не застосовується пільгове зарахування періоду перебування на інвалідності до пільгового стажу, оскільки це зарахування застосовується саме для накопичення права на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах, а не для призначення та перерахунку пенсії по інвалідності у певному розмірі.
Отже, суд відхиляє доводи позивача про те, що до пільгового стажу за Списком №1 слід зарахувати період перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням для перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду яка викладена в постанові від 18.04.2019 у справі №392/17/17.
Також позивач в позовній заяві зазначає, що частина періодів пільгового стажу (згідно ст. 14, пост. 202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в), була виключена з розрахунку пільгового стажу, а саме з 01.07.1990 по 17.08.1990, з 26.06.1991 по 23.08.1991, та з 05.01.2009 по 30.09.2009, хоча ці періоди при призначенні пенсії по інвалідності від професійного захворювання, були зараховані та включені в розрахунок як пільговий стаж.
Так, згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Як зазначалось судом, умовами застосування середньої заробітної плати, визначеної ч. 2 ст. 40 цього Закону, при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком є: 1) переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком; 2) після призначення пенсії (попереднього перерахунку) особа повинна продовжувати працювати та набути не менш як 24 місяці страхового стажу незалежно від перерв в роботі.
Судом з наданого позивачем розрахунку стажу, проведеного відповідачем, встановлено, що позивач після призначення пенсії по інвалідності у 2013 році не працював.
Відповідно, після призначення пенсії по інвалідності позивач не набув 24 місяці або більше страхового стажу після такого призначення пенсії незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, тому в даному випадку не застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Отже, відповідач мав провести розрахунок пенсії позивача із застосуванням в розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати, заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 31.05.2013 (яка мала бути врахована при призначені пенсії по інвалідності), та який застосовуються при обчисленні розміру середньомісячної заробітної плати, для визначення розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Стосовно твердження представника відповідача про те, що на підставі особистої заяви, ОСОБА_1 з 27.05.2020 переведено з пенсії по інвалідності III групи у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1, відповідно до ст. 114 Закону № 1058, суд вказує, що приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV передбачені такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Отже, пенсія по інвалідності передбачена Законом №1058-ІV, а тому має місце не призначення пенсії за віком, а переведення на інший вид пенсії.
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Стосовно вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 13.04.2020, суд зазначає наступне.
В позовній заяві позивач вказує, що у зв`язку з введенням в березні 2020 року карантину, який був спрямований на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Першотравенський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ, на період карантину призупинив прийом громадян до закінчення карантину, в зв`язку з чим заяву на переведення з одного виду пенсії на інший, а також додаткові документи позивачем (з незалежних від позивача причин) були надані в сервісний центр Пенсійного фонду, після відновлення його роботи 27.05.2020.
Позивач в позовній заяві зазначає, що пунктом 3 частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX встановлено, що з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Судом проаналізовано норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX та встановлено, що в Законі законодавець чітко визначив нормативно-правові акти, до яких внесено зміни цим Законом.
В переліку визначених в Законі №530-IX нормативно-правових актів відсутнє посилання на внесення змін в Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Стосовно посилання позивача на роз`яснення Пенсійного фонду України, суд зазначає, що вони не є нормативно-правовим актом та носять лише інформативний характер щодо думки Пенсійного фонду України в частині трактування норм законодавства.
Суд звертає увагу на формулювання в Законі №530-IX норми «з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом».
Тобто зупиняються строки звернення за отримання послуг, визначених законом. Законом №530-IX не визначено зупинення строків зі зверненням із заявою про переведення на інший вид пенсії.
Судом встановлено, що із заявою про переведення на інший вид пенсії позивач звернувся 27.05.2020.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Оскільки позивач звернувся із заявою 27.05.2020, відповідачем з дотриманням вимог ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснено переведення з дати звернення із заявою.
Додатково суд зазначає, що у випадку призупинення прийому громадян, позивач був не позбавлений права направлення заяви засобами поштового зв`язку або за допомогою вебпорталу Пенсійного фонду України.
Відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Стосовно строку звернення до суду, суд зазначає, що Європейським судом з прав людини у справі Мушта проти України зазначено, що не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
При цьому, суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа Станьо проти Бельгії).
Отже, суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі здійснення справедливого правосуддя.
Так, встановлення строків звернення до суду має на меті дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій, натомість дана мета не може перешкоджати основній меті здійснення справедливого судочинства та обмеження доступу до правосуддя.
Суд вважає за необхідне зазначити, що питання доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У рішенні по справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі Іліан проти Туреччини Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді.
На переконання суду в питаннях оцінки поважності причин пропуску строку звернення до суду, необхідно уникати вияву надмірного формалізму, що може розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд зазначає, що неналежно проведений перерахунок пенсійної виплати є триваючим порушенням, а тому залишення позовної заяви без розгляду через пропуск строків звернення до суду буде свідчити про надмірний формалізм суду до факту звернення позивача до суду за захистом порушених прав.
Водночас суд звертає увагу, що позивачем в позовних вимогах не визначено дати, з якої він просить здійснити перерахунок пенсії.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою захисту порушених прав позивача, усунення можливих неточностей під час виконання рішення суду, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визначити дату перерахунку пенсії в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Відповідна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №400/5696/24.
Звернувшись до суду з цим позовом 30.12.2024, позивач заявив позовні вимоги про перерахунок пенсії без зазначення дати, з якої необхідно провести такий перерахунок, у зв`язку із чим, з урахуванням визначеного вище висновку, порушені права позивача можуть бути захищені судом лише з 30.06.2024, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 4844,80 грн, що підтверджується квитанцією від 28.12.2024.
Позивачем сплачено судовий збір за 4 вимоги немайнового характеру.
Проте суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно було сплатити суму судового збору із застосування понижуючого коефіцієнту, що складає суму 3875,84 грн (968,96 грн х 4).
Таким чином має місце сплата судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом на суму 968,96 грн, яка не підлягає стягненню з відповідача та може бути повернута в порядку, встановленому ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 3875,84 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог - 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку та виплаті пільгової пенсії ОСОБА_1 із застосуванням в розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 31.05.2013 (яка мала бути врахована при призначені пенсії по інвалідності), та який застосовуються при обчисленні розміру середньомісячної заробітної плати, для визначення розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити з 30.06.2024 пільгову пенсію ОСОБА_1 із застосуванням в розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 31.05.2013 (яка мала бути врахована при призначені пенсії по інвалідності), та який застосовуються при обчисленні розміру середньомісячної заробітної плати, для визначення розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський