Справа № 240/20167/24
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/20167/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.10.2024 року № 72;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу періоди роботи з 24.12.2003 по 27.09.2004, з 19.10.2004 по 31.08.2011 роки, нарахувати та виплати грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято протиправне рішення від 09.10.2024 року № 72, яким їй відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що за матеріалами пенсійної справи та наданого пакету документів підтверджено 27 років 08 місяців 15 днів стажу роботи на посадах, що дає право на виплату грошової допомоги. Період роботи з 24.12.2003 по 27.09.2004 на посаді завідувач провізор аптеки ТОВ «Сальве» та з 19.10.2004 по 31.08.2011 на посаді завідувач провізор аптеки ТОВ «Бік- Київ» не зараховано до стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, оскільки згідно наданих до заяви документів дані організації не відносяться до комунальної або державної форми власності.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві заперечило проти позову, зазначивши, що відповідно до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати/, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 №1911, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993 №909. Період роботи з 24.12.2003 по 27.09.2004 на посаді завідувач провізор аптеки ТОВ «Сальве» та з 19.10.2004 по 31.08.2011 на посаді завідувач провізор аптеки ТОВ «Бік-Київ» не зараховано до стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки згідно наданих документів дані організації не відносяться до комунальної або державної форми власності.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

01.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

За принципом екстериторіальності заява позивача від 01.10.2024 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та за результатом розгляду заяви прийнято рішення від 09.10.2024 №72, яким відмовлено у виплаті грошової допомоги.

За матеріалами пенсійної справи та наданого пакету документів підтверджено 27 років 8 місяців та 15 днів стажу роботи на посадах, що дає право на виплату грошової допомоги.

Період роботи з 24.12.2003 по 27.09.2004 на посаді завідувач провізор аптеки ТОВ «Сальве» та з 19.10.2004 по 31.08.2011 на посаді завідувач провізор аптеки ТОВ «Бік-Київ» не зараховано до стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки згідно наданих документів дані організації не відносяться до комунальної або державної форми власності

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.10.2024 №2600-0208-8/197676.

Позивач вважає рішення пенсійного органу про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій протиправною, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як передбачено п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 № 1191 (далі за текстом - Порядок № 1191).

Відповідно до п.2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно п.5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 462/5636/16-а, яка є обов`язковою для врахування судом в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також суд зазначає, що у постанові від 15.06.2022 року по справі №200/854/19-а, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. При цьому, зміст норми 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може «відтермінувати» реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.

Колегія суддів зазначила, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач 01.10.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

За принципом екстериторіальності заява позивача від 01.10.2024 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та за результатом розгляду такої заяви прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги.

Відмова мотивована відсутністю необхідного спеціального стажу.

До спеціального стажу роботи, який дає право на виплату зазначеної допомоги не враховано період роботи з 24.12.2003 по 27.09.2004 на посаді завідувач провізор аптеки ТОВ «Сальве» та з 19.10.2004 по 31.08.2011 на посаді завідувач провізор аптеки ТОВ «Бік-Київ».

Згідно з відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , наявної в матеріалах справи, вбачаються наступні періоди роботи позивача:

-запис 7: 04.12.2003 ТОВ «Сальве» прийнята на посаду завідувача провізора аптеки;

- запис 8: 27.09.2004 звільнена із займаної посади за згодою сторін.

- запис 9: 19.10.2004 прийнята на посаду завідувача-провізора аптеки УНПТЦ «Бік-Київ»;

- запис 10: 31.08.2011 звільнена з займаної посади за згодою сторін.

Разом з тим, відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в оскаржуваному рішенні зазначило, що до стажу, який визначає на виплату грошової допомоги, у розмірі 10 місячних пенсій не враховано періоди роботи позивача з 24.12.2003 по 27.09.2004, з 19.10.2004 по 31.08.2011 роки не зараховано, так як організації, в яких працювала ОСОБА_1 не відносяться до комунальної або державної форми власності.

При цьому, однією з умов (згідно п. 5 Порядку № 1191) для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій є наявність страхового стажу, в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Разом з тим, як встановлено судом з матеріалів справи, позивач у спірні періоди працювала в ТОВ «Сальве» та ТОВ «Бік-Київ».

Матеріали справи не містять відомостей, що ТОВ «Сальве» та ТОВ «Бік-Київ» є закладом або установою державної або комунальної форми власності.

Суд погоджується, що до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги, відповідачем правомірно не зараховано період роботи у ТОВ «Сальве» та ТОВ «Бік-Київ», оскільки зазначені організації не належать до установ державної або комунальної форми власності.

За викладених обставин, в Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не було підстав для призначення позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи позивача щодо того, що вона працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 492/446/15-а суд не приймає до уваги, оскільки обставини вказаної справи не є релевантними обставинам даної справи.

Так, позивачем у позовній заяві вказані лише загальні доводи щодо протиправності рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та щодо її права на призначення такої грошової допомоги, однак відповідних документів, що б підтверджували виконання позивачем умов для призначення спірної грошової допомоги, позивачем до пенсійного органу та до суду не надано.

Отже, за відсутності доказів, що підтверджують право позивача на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні такої грошової допомоги.

Отже, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.10.2024 року №72, яким ОСОБА_1 відмовлено в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню взаємопов`язані позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053. РНОКПП/) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

09.06.25