Справа № 716/782/25
Суддя: Шевчук Р. М.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 716/782/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2025 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Шевчук Р.М.,

секретаря судового засідання Шпаковської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заставна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Данищук Василь Вячеславович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - Заставнівський ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Данищук В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Заставнівського районного суду Чернівецької області з позовом про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов обґрунтовує тим, що 05 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №3634 в справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП відносно гр. ОСОБА_1 та накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Вказує, що 26.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про отримання відстрочки, після чого його повідомили про порушення правил військового обліку і склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП. У визначений в протоколі час він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та здав протокол про адміністративне правопорушення, однак самого розгляду так і не відбулося того дня. Зі слів позивача, юрист який проводив прийом вказав, що йому зателефонують і повідомлять про дату розгляду справи.

Про те, що на нього накладено адмінстративне стягнення, позивач дізнався 24.03.2025, року коли йому зателефонував колишній роботодавець і повідомив, що на його адресу прийшов лист із Заставнівського відділу державної виконавчої служби у якому містилася постанова від 17.03.2025 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію.

Вважає, що постанова про адміністративне правопорушення є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Згідно витягу з наказу № 125-с від 15.08.2024 року, позивач з 01.09.2024 року зарахований студентом 1 курсу Чернівецького кооперативного фахового коледжу економіки і права, очної денної форми здобуття освіти за кошти фізичних осіб.

Зокрема, згідно довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, датою початку здобуття освіти позивачем вважається саме 01.09.2024 року.

Окрім цього, зазначив що,згідно військово-облікового документу, отриманого через мобільний застосунок Резерв +, ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов?язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ОСОБА_3 ) та має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 08.05.2025.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року провадження відкрито провадження в справі.

20.05.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог повністю, оскільки постанову про притягнення ОСОБА_1 вважає законною та такою, яка винесена у спосіб передбачений законодавством.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Заставнівського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача надав суду заяву з якої вбачається, що він позов підтримує, просить врахувати, що витяг з наказу про зарахування ОСОБА_1 студентом було ним отримано 22.08.2024 року, отже останнім днем повідомлення про зміну особистих даних мало відбутися 03.09.2024., а позивач з`явився до органу ТЦК та СП 26.08.2024 року. Тобто відповідач рахував з дати видачі наказу, а не з дати отримання наказу позивачем. Просив справу розглянути у його відсутності та у відсутності позивача.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, відзивом на позовну заяву, взявши до уваги заяву представника позивача, врахувавши позицію сторін, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Добринівці Заставнівського району Чернівецької області, є громадянином України, має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , що стверджено копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 19 червня 2003 року Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області.

З протоколу № 6/364 від 26.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , без поважних причин і всупереч встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку, в період з 15.08.2024 р. по 25.08.2024 не повідомив ТЦК та СП , за місцем перебування на військовому обліку про наявність у нього права на відстрочку від військової служби під час мобілізації, а саме про те, що він став студентом Чернівецького кооперативного фахового коледжу економіки і права, тобто порушив правила військового обліку в особливий період. Своїми винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 7 ч.3 ст.1, абзацу 5 ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», та вимоги абзацу 8 п.1 (Додаток 2) Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення позивач від надання пояснень відмовився.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, визначені ст. 268 КУпАП, доведено зміст ст. 63 Конституції України та доведено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15-10 год. 05.09.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 у кабінеті №24, другий примірник протоколу отримав, що засвідчено особистим підписом позивача.

05.09.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , винесено постанову №3634 в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 КУпАП та накладено на позивача штраф у розмірі 17000,00 грн.

З тексту оскаржуваної постанови вбачається,що ОСОБА_1 , будучи військовозобов?язаним, громадянином України, всупереч вимогам правил військового обліку, встановленими законодавством, порушив правила військового обліку, а саме: не надав в семиденний строк документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та в його є наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Статтею 235 КпАП України визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210,210-1,211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: - виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством (абзац 6).

Частина 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024, який набув чинності 18.05.2024.

Вказаний обов`язок визначено також пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядку №1487).

Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.

Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення,зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за неповідомлення відповідним органам про наявність у нього права на відстрочку від військової служби під час мобілізації, а саме про те, що він не надав в семиденний строк документи що підтверджують право на відстрочку .

Відтак після набуття чинності Законом №3696-ІХ, яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, у позивача виник обов`язок повідомити у семиденний строк орган, в якому він перебуває на обліку, про зміни у персональних даних, зокрема щодо наявності відомостей про здобуття вищої освіти.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема відомості про форму навчання здобувачів позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої, вищої та післядипломної освіти (п. 16-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Разом з тим, згідно п. 8 Додатку 2 до порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно п. 1 ч.3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Пунктом 62 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року визначено, що здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.».

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» здобувач освіти є особою яка навчається у вищому закладі освіти, в свою чергу здобувачі вищої освіти є студент, курсант, апірант.

Також судом встановлено, що позивач з 01.09.2024 року зарахований студентом 1 курсу Чернівецького кооперативного фахового коледжу економіки і права, очної денної форми здобуття освіти за кошти фізичних осіб, що вбачається з витягу з наказу № 125-с від 15.08.2024 року.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 вступив до Чернівецького кооперативного фахового коледжу економіки і права для здобуття рівня освіти молодший бакалавр він набув статусу студента з моменту зарахування до закладу вищої освіти. Вступ до навчального закладу є його свідомим волевиявленням (позивач будучи повнолітньою, дієздатною особою, дотримувався умов вступної кампанії, отже відслідковував результати вступу), а тому пояснення з приводу того, що ним отримано наказ про зарахування до навчального закладу тільки 22.08.2024 року, і через це він обраховував строк для повідомлення ТЦК до 03 вересня, суд не бере до уваги.

З довідки про здобувача освіти ( ОСОБА_1 ) за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, за № 191445, вбачається, що вона була сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти 15.08.2024 року об 16-34-18.

Отже, враховуючи вимоги «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, позивач був зобов`язаний в семиденний строк з моменту зарахування на навчання отримавши зазначену довідку повідомити про це орган, де він перебував на військовому обліку, а саме в період часу: з 15.08.2024 року до 21.08.2024 року.

Однак, довідку про навчання, що підтверджує право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, надано позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_4 , лише 26 серпня 2024 року, що стверджено самим позивачем, оскільки саме 26.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання відстрочки.

При цьому, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що довідка про навчання в Чернівецькому кооперативному фаховому коледжі економіки і права не подана ним в встановлений законом семиденний строк з об`єктивних причин.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Як вже було зазначено вище, позивач є здобувачем вищої освіти (студентом денної форми навчання в університеті), а тому має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Водночас, надання такої відстрочки не виключає ОСОБА_1 з категорії військовозобов`язаних, не припиняє його перебування на військовому обліку. Отже, наявність у позивача права на таку відстрочку не звільняє його від виконання обов`язків, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, позивач зобов`язаний виконувати військовий обов`язок згідно зі ст. 65 Конституції України, в тому числі на ОСОБА_1 покладені обов`язки, визначені ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

Таким чином, вина позивача у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 210 КУпАП доведена та у відповідальної особи ТЦК були наявні правомірні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а надані суду першої інстанції докази повністю підтверджують порушення позивачем порушення правил військового обліку, вчинені в особливий період, а тому спірна постанова винесена з дотриманням вимог встановлених КУпАП та скасуванню не підлягає.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Згідно із приписами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Суд вважає, що позивач не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт неправомірності дій відповідача та протиправності оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги судом задоволені не були, підстави для відшкодування позивачеві понесених ним витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, відсутні. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Данищук Василь Вячеславович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - Заставнівський ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Шевчук Р.М.