Справа № 640/20282/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м.Київ №640/20282/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15.06.2021 № 2067/7;

- зобов`язати відповідача скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52110470 від 30.04.2020 11:59:22, приватний нотаріус Чернелюх Людмила Василівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лисенко В.І.

Згідно з частиною другою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою суду від 26.07.2024 справу прийнято до провадження судді Лисенко В.І. та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що рішенням та реєстраційною дією приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни 30.04.2020 №52110470 порушено право власності позивачки шляхом реєстрації права власності на належну їй квартиру АДРЕСА_2 , оскільки ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" не є стороною іпотечного договору та не мало права на звернення до державного реєстратора з заявою про стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання згідно з ч.1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку". Наведене стало підставою для звернення позивачки зі скаргою до Міністерства юстиції України. Однак, спірним рішенням відповідача, позивачці було відмовлено у задоволенні її скарги та у скасуванні рішення про державну реєстрацію від 30.04.2020, прийнятого приватним нотаріусом Чернелюх Л.В. з підстав відповідності дій нотаріуса вимогам законодавству у сфері державної реєстрації. Позивачка стверджує, що скарга до МЮУ підлягала задоволенню, спірний наказ є необґрунтованим та винесений без належного дослідження обставин справи, без дотримання п. 10-12 Порядку розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, що і призвело до відмови у задоволенні скарги. На вказаних підставах просить суд скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15.06.2021 №2067/7 та зобов`язати відповідача скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52110470 від 30.04.2020 11:59:22, приватний нотаріус Чернелюх Людмила Василівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він зазначив про те, що під час розгляду скарги позивачки Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції дійшла висновку, що приватним нотаріусом Черненюх Л.В. при проведенні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на квартиру ТОВ «ФК «ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ» було дотримано вимоги статей 10, 18, 27 Закону, пункту 61 Порядку № 1127, оскільки нею належним чином було перевірено документи, які подавалися для державної реєстрації прав, на відповідність їх вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідач стверджує, що здійснював заходи щодо повідомлення позивачки про дату, час та місце засідання Колегії шляхом оголошення на своєму офіційному сайті та виклик позивачки телефонограмою. Відповідач зауважив, що порушення строку розгляду скарги позивачки відбулося за рахунок значного навантаження відповідача. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Також, відповідач зазначив, що наслідком скасування рішення відповідача про відмову у задоволенні скарги можливе виключно повторний розгляд скарги.

Третя особа, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернелюх Л.В., надіслала письмові пояснення щодо предмету спору, у яких зазначила про те, що при вчиненні реєстраційної дії (державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції") нею були дотримані всі вимоги чинного законодавства України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а тому відповідачем правомірно прийнято спірне рішення.

Третя особа, ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", не скористалось правом подачі письмових пояснень щодо предмету спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту.

27.09.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк давав позичальнику кредитні кошти у розмірі 150000,00 доларів США з розрахунку 12,30 % річних в строк з 27.09.2006 по 27.09.2017.

27.09.2006 з метою забезпечення взятих на себе зобов`язань, між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №23646, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим № 4504.

Відповідно до п. 1.1. даного договору, предметом іпотеки є п`ятикімнатна квартира загальною площею 150,20 кв.м., жилою площею 105,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.2.1.1. договору застави, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до п.2.1.2. договору застави, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до п. 4.3. у випадках, визначених в п.п.2.1.1 - 2.1.2 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договорами та договорами забезпечення.

Відповідно до акту прийому - передачі документації за договором купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, 06.04.2012 було передано право вимоги щодо стягнення заборгованості, зокрема ОСОБА_1 .

Відповідно до договору від 05.02.2020 №2149/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" (як кредитором) та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (як новим кредитором), відбулася уступка (відступлення) права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та позичальником.

У результаті укладення зазначеного договору факторингу (цесії), ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло статусу нового кредитора за зобов`язанням та отримало всі права та обов`язки, які мав первісний кредитор.

Позивачка як позичальник не виконала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на дату укладання договору про відступлення прав вимоги №2149/К від 05.02.2020 сума заборгованості позивачки становили 115 208,93 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 236 674,96 доларів США - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом.

27.04.2020 ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру з реєстраційним номером 00, що розташована у АДРЕСА_3 .

До своєї заяви ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" додало: 1) договір іпотеки № 23646 від 27.09.2006 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки; 2) письмове повідомлення-вимогу вих. № 1369948 від 11.02.2020 року в порядку Закону України «Про іпотеку» про усунення порушення основного зобов`язання із доказами надсилання позичальнику та іпотекодавцю; 3) письмове повідомлення-вимогу вих. № 1369948 від 23.03.2020 року в порядк Закону України «Про іпотеку» про усунення порушення основного зобов`язання із доказами наад позичальнику та іпотекодавцю; 4) поштові конверти, в яких письмове повідомлення-вимога двічі надсилалось на позичальника та іпотекодавця цінним листом з описом вкладення та які повернулися відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення; 5) довідку станом на 27.04.2020 про суму боргу та вартість предмета іпотеки.

За наслідком розгляду заяви ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. прийнято рішення від 30.04.2020 №52110470 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ».

Позивачем подано до Мін`юсту скаргу від 16.09.2020 на проведену реєстратором державну реєстрацію права власності за ТОВ "ФК "ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ" через наявність підстав для відмови у державній реєстрації, оскільки надані документи суперечать вимогам Конституції України.

Наказом Мін`юсту від 15.06.2021 №2067/7 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Підставою вказано висновок Колегії Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту від 27.04.2021 за результатами розгляду скарги позивача від 16.09.2020, зареєстрованої в Мін`юсті 18.09.2020 за №Б-26605.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цього рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту також - Закон №1952).

За визначенням термінів, зазначених у частині першій статті 2 Закону №1952:

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження;

реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1952 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №1952 організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

За змістом частини першої статті 10 Закону №1952 нотаріус є державним реєстратором.

Частиною третьою статті 10 Закону №1952 визначено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 272 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва, майбутньому об`єкту нерухомості у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону №1952).

Статтею 37 Закону №1952 передбачено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Зокрема, положеннями частини першої статті 37 Закону №1952 передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до суду.

В силу положень пункту 1 частини другої статті 37 Закону №1952 Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Згідно частини четвертої статті 37 Закону №1952 скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав подається у письмовій формі та має містити відомості про прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (місцезнаходження), номер телефону та/або адресу електронної пошти, суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності, обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника, а також прохання (вимоги) скаржника та дату складення скарги.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав можуть бути додані документи (їх копії), що підтверджують порушення прав скаржника.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що подається представником скаржника, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа засвідчена у встановленому порядку.

Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №1952 за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу:

про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

про залишення скарги без розгляду по суті.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (частина десята статті 37 Закону №1952).

Процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації) визначає Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1150) (далі по тексту також Порядок №1128).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Мін`юсту чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.

Розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» (абзац 1 пункту 3, пункт 4 Порядку №1128).

Відповідно до пункту 13 Порядку №1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Системний аналіз означених норм дає підстави для висновку про наділення відповідача повноваженнями з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що відповідач повинен діяти відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом». Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачкою подано до Мін`юсту скаргу від 16.09.2020 на проведену реєстратором державну реєстрацію права власності приватної квартири з реєстраційним номером 00, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 за ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (код ЄДРПОУ - 37356981).

Наказом Мін`юсту від 15.06.2021 №2067/7 у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 16.09.2020 відмовлено, у зв`язку з тим, що рішення від 30.04.2020 №52110470 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. прийнято відповідно до законодавства.

Підставою вказано висновок Колегії Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту від 27.04.2021 за результатами розгляду скарги позивача від 16.09.2020, зареєстрованої в Мінюсті 18.09.2020 за №Б-26605.

Як вбачається висновок Колегії Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту від 27.04.2021, Колегія дійшла висновку, що прийняте приватним нотаріусом Черленюх Л.В. рішення відповідає законодавству у сфері державної реєстрації та ураховуючи зазначене, Колегія дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що Міністерство юстиції України дійшло до вказаних висновків шляхом перевірки відомостей ЄДР, встановлення підстави для проведення реєстраційної дії, що слугувало, зокрема, приватним нотаріусом Черленюх Л.В. внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК "Приватні інвестиції" на квартиру за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності №39386477, до якої було додано: договір іпотеки №23646 27.09.2006, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Лідією Миколаївною за реєстровим №4504; договір про надання споживчого кредиту від 27.09.2006 № 0, укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк»; договір №2149/К про відступлення права вимоги від 05.02.2020, посвідчений приватним нотаріусом Черленюх Л.В. за реєстровим № 217; письмові вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надіслані іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику; засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими надсилалася вищевказана вимога іпотекодавцю, та які повернулися відправнику; довідку іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності.

Колегією встановлено, що зміст та форма поданих документів відповідали вимогам законодавства у сфері державної реєстрації прав та давали змогу встановити набуття права власності ТОВ «ФК «ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ» на квартиру, та приватним нотаріусом Черленюх Л.В. було здійснено всі необхідні реєстраційні дії відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Згідно з відомостями Державного реєстру прав скаржниці двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога іпотекодержателя та була повернута на адресу іпотекодержателя у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом, іншими законами України та Порядком № 1127.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки подаються, зокрема, засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надіслана іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу з відміткою про вручення адресату; засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася зазначена вимога, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення; довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня волання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність листав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Пунктом 6 частини першої статті 24 Закону визначено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема, наявність зареєстрованих обтяжень речових прав нерухоме майно. При цьому, відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону вищевказана підстава відмови в державній реєстрації прав не застосовується у разі, зокрема, державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Враховуючи вищезазначені норми діючого законодавства, приватний нотаріус проводить реєстраційні дії, виключно на підставі поданих йому документів та відомостей, які передбачені законом, у зв`язку з чим, суд вважає правомірним твердження Колегії про те, що вимоги скаржника, які ґрунтуються на невідповідності поданих документів для проведення оскаржуваної реєстраційної дії нормам законодавства, є такими, що не відповідають фактичним обставинам по справі, такі, що належить до розгляду та перевірці Колегією. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про протиправність оскаржуваної реєстраційної дії, Колегією не було встановлено.

Також, суд погоджується з висновком Колегії про те, що примусове звернення стягнення на квартиру з загальною площею 150,2 кв.м не підпадає під дію мораторію, встановленого Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки пунктом 1 Закону1 встановлено, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як убезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового вручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Суд зауважує, що Колегія є адміністративним органом та розглядає скарги у сфері державної реєстрації виключно на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора.

Міністерство юстиції України в силу визначених законодавством повноважень, не оскаржує законність договорів, рішень зборів чи будь-яких інших дій, які склались між позивачем та третіми особами, а може лише встановити факт порушення державним реєстратором законодавства при вчинені реєстраційних дій.

До повноважень державного реєстратора, визначених ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» №755-IV, не належить встановлення достовірності даних, зазначених у документах, та повноваження державного реєстратора полягають у перевірці відповідності відомостей, які вказані в заяві на внесення змін, відомостям, які зазначені в поданих документах.

Зауважень до отриманих документів для вчинення спірних реєстраційних дій, як встановлено Колегією так і судом, ОСОБА_1 не мала.

Відтак, враховуючи повноваження Міністерства юстиції України, суд приходить до висновку, що відповідач обґрунтовано та правомірно прийнято спірний Наказ від 15.06.2021 №2067/7 «Про відмову в задоволені скарги» позивачки ОСОБА_1 , відповідач діяв в межах повноважень, із дотриманням Конституції України та вимог вищевказаного законодавства, перевірив вчинену реєстратором дію на предмет дотримання закону, відтак, зазначений спірний Наказ прийнято відповідно до вимог ст. 2 КАС України, та підстави для його скасування судом не встановлено.

Належних та достатніх доказів щодо протиправності спірного наказу позивачем до суду не надано.

Суд вважає необхідним зазначити, що дана справа вирішується судом виключно в розрізі повноважень та дотримання Міністерством юстиції України вимог чинного законодавства під час розгляду скарги позивача.

Слід зазначити, що незгода позивачки із зміною іпотекодержателя може бути предметом оскарження до суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Щодо твердження позивачки про неповідомлення відповідачем її про час та місце розгляду справи, суд зазначає таке.

Процедура розгляду скарг визначена положеннями Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 ( у ред., що діяла станом на момент розгляду скарги).

Згідно п. 11 Порядку Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

З вищевикладеного вбачається, що у разі призначення до розгляду скарги Мін`юстом, останній належним чином повідомляє всіх учасників шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Мін`юста та додатково повідомлення одним із способів, які визначені п. 11 Порядку №1128. Водночас, зі змісту п. 11 Порядку № 1128 убачається, що обов`язок повідомити заінтересовану особу одним із додаткових способів виникає лише у разі наявності інформації про засоби зв`язку з такою особою.

Позивачка на обґрунтування протиправності наказу посилається на те, що відповідачем не повідомлено її про розгляд скарги, у зв`язку з чим, останню позбавлено права подати власні заперечення, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні скарги.

У той же час, як зазначив відповідач та третя особа, в матеріалах справи та з відкритих джерел не вдалося встановити відомості для факультативного повідомлення учасників про час, місце і розгляд скарги, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що розміщення оголошення на сайті Мін`юсту є достатнім способом повідомлення усіх учасників про розгляд скарги.

Крім того, судом встановлено, що 23 квітня 2021 року відповідачем здійснювалися заходи щодо повідомлення позивача про дату, час та місце засідання Колегії телефонограмою. Виклик здійснювався на єдиний контактний номер позивача, зазначений у скарзі, проте, оскільки на зазначений номер ніхто не відповідав, то було складено акт про неможливість виклику телефонограмою від 23.04.2021.

Електронні засоби зв`язку позивачкою у скарзі не були зазначені.

Отже, посадовим особами Міністерства юстиції України вживалися усі можливі заходи для належного повідомлення позивача про дату, час та місце засідання Колегії.

Також, судом не приймається до уваги, як на підставу для скасування наказу №2067/7 від 15.06.2021, посилання позивача на порушення відповідачем строків розгляду її скарги від 16.09.2020, оскільки незначні порушення строку розгляду скарги на дії/бездіяльність приватного нотаріуса через велике навантаження не можуть бути самостійною підставою для скасування спірного наказу.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єкта владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення тільки у випадку, якщо такі порушення потягли прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, яке за змістом не відповідає (суперечить) нормам законодавства.

Однак, позивачем належних та допустимих доказів на спростування вищезазначених обставин, суду не надано.

У постанові від 15.12.2021 року у справі №1840/2970/18 Верховний Суд зазначає, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Суд зазначає, що позивачем не доведено протиправність спірного наказу, відповідач в свою чергу довів законність та правомірність прийняття останніх, відповідність своїх дій та рішень положенням ст. 2 КАС України.

Також, не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 зобов`язального характеру, оскільки дана вимога є похідною вимогою від вимоги про скасування наказу відповідача за наслідками розгляду скарги позивачки.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи сторін у справі не впливають на висновки суду.

Процесуальні підстави для розподілу витрат по справі у суду відсутні. Інших витрат по справі не заявлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.