Справа № 179/607/25
Суддя: Ковальчук Т. А.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю

представника позивача Салтисюка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 квітня 2025 року позивачу в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , було вручено постанову № 1279 за справою про адміністративне правопорушення від 09 квітня 2025 року, винесену відносно нього ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Вищезазначена постанова у справі про адміністративне правопорушення підписана від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що вищезазначена постанова винесена в супереч вимогам закону, з грубим порушенням його прав та не відповідає фактичним обставинам, в наслідок чого підлягає скасуванню.

Так, 05 квітня 2025 року позивачу працівниками поліції було запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 де посадовими особами повідомлено, що він допустив порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з вищезазначеними обставинами, уповноваженою особою начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 05 квітня 2025 року відносно Позивача було складено протокол № 1279 у справі про адміністративне правопорушення, де суть вчиненого правопорушення зазначена наступним чином:

«05.04.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 був доставлений громадянин України ОСОБА_1 , який за своїм місцем проживання не перебуває, у зв`язку з чим не отримав 13.01.2025 року повістку « 2249460 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 (повістка про проходження ВЛК). Відповідно до рапорту від 05.04.2025 року ОСОБА_1 був доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_6 (за місцем фактичного проживання особи). Таким чином, 05.04.2025 року встановлено, що в умовах діючого особливого періоду (воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у подальшому неодноразово продовженого) вищезазначений громадянин порушив вимоги абзацу першого частини1 та частини 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу другого ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що було припинено 05.04.2025 року».

Вищезазначений протоколу справі про адміністративне правопорушення було доведено до відома позивача 05.04.2025 року під розпис.

В подальшому, 09 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 (позивача), на підставі вищезазначеного протоколу № 1279 про адміністративне правопорушення від 05.04.2025 року від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову № 1279 за справою про адміністративне правопорушення, за змістом якої зазначено:

«05.04.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 був доставлений громадянин України ОСОБА_1 , який за своїм місцем проживання не перебуває, у зв`язку з чим не отримав 13.01.2025 року повістку « 2249460 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 (повістка про проходження ВЛК). Відповідно до рапорту від 05.04.2025 року ОСОБА_1 був доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_6 (за місцем фактичного проживання особи). Таким чином, 05.04.2025 року встановлено, що в умовах діючого особливого періоду (воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у подальшому неодноразово продовженого) вищезазначений громадянин порушив вимоги абзацу першого частини 1 та частини 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу другого ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що було припинено 05.04.2025 року.

Враховуючи, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 скоїв триваюче адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинене в особливий період, відсутність пом`якшуючих обставин, невизнання ним своєї провини, його майновий стан, не прибуття порушника на розгляд справи з урахуванням документально підтвердженого факту своєчасного сповіщення правопорушника про місце і час розгляду справи і відсутність надходження від нього клопотання про відкладення розгляду справи або наведення інших підстав, що унеможливлюють її розгляд, постановив накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, тобто 17000,00 гривень.»

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення за своїм змістом містить одночасну кваліфікацію дій ОСОБА_1 як за ч. 3 ст. 210 КУпАП так і за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Так, ч. 3 ст. 210 КУпАП визначено правопорушення у вигляді: « Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період». В свою чергу ч.3 ст. 210-1 КУпАП визначено правопорушення у вигляді: «Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період».

Вищезазначені норми КУпАП містять за своїм змістом різні кваліфікуючі ознаки правопорушення та відповідно являються різними складами адміністративного правопорушення.

Оскаржувана постанова, за своїм змістом не дає можливості точно визначитися який саме склад адміністративного правопорушення інкриміновано позивачу (ч.3 ст. 210 чи ч.3 ст. 210-1 КУпАП), при цьому вказаний елемент є обов`язком при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення, в силу вимог ст. 283 КУпАП, де зокрема вказано, що постанова повинна містити зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Окремими аспектом, який вказує на протиправність винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення, являється кваліфікація дій позивача за відсутності будь-якого доказу факту вчинення адміністративного правопорушення.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення (ні протокол ні постанова), не містять жодного посилання на наявність будь-яких доказів інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Так, згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що додатком до нього являються лише «паспорт громадянина та довідка ІПН».

Суть адміністративного правопорушення, яке викладене в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові про адміністративне правопорушення вказує, що ОСОБА_1 , «який за своїм місцем проживання не перебуває, у зв`язку з чим не отримав 13.01.2025 року повістку № 2249460 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 (повістка про проходження ВЛК).

Викладена суть адміністративного правопорушення взагалі не дає можливості визначитися за яким «своїм місцем проживання» не перебував ОСОБА_1 , будь яка адреса не зазначена, та яким чином (способом) йому направлялася «повістку № 2249460 про виклик» і як дана повістка була сформована.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення взагалі не містять жодного доказу того факту, що мало місце виписування (формування) повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким чином мало місце її направлення на адресу ОСОБА_1 та відсутні будь-які докази надходження повістки за будь-якою адресою та встановлення факту її «не отримання».

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова була винесена 09 квітня 2025 року, без його участі. В свою чергу позивачу стало відомо про факт винесення відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення 21 квітня 2025 року та в цей же день на його адресу було вручено копію оскаржуваної постанови. Про факт вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач зазначив безпосередньо в нижній частині постанови, вказавши «отримав 21.04.2025 року».

Таким чином, виключно починаючи з 21.04.2025 року позивач зміг встановити факт винесення відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення, з порушенням закону та з вказаної дати реалізувати своє право на оскарження постанови, подаючи позов в межах 10 днів з моменту ознайомлення з постановою та отримання її копії.

Враховуючи вищевказані обставини, ОСОБА_1 було пропущено процесуальний строк, відведений для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, однак позивач прохає врахувати, що пропущення даного строку відбулося з поважних причин та відповідно поновити строк для оскарження постанови.

Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням, бо вважає себе невинним, оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 фактичним обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог процесуального законодавства.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 09.04.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 відносно позивача винесено постанову № 1279 про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 та ч. 3 ст. 210 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. (а. с. 19-20).

Підставою для накладення стягнення, які зазначені в самій постанові є те, що «05.04.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 був доставлений громадянин України ОСОБА_1 , який за своїм місцем проживання не перебуває, у зв`язку з чим не отримав 13.01.2025 року повістку № 2249460 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 (повістка про проходження ВЛК). Відповідно до рапорту від 05.04.2025 року ОСОБА_1 був доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_6 (за місцем фактичного проживання особи). Таким чином, 05.04.2025 року встановлено, що в умовах діючого особливого періоду (воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у подальшому неодноразово продовженого) вищезазначений громадянин порушив вимоги абзацу першого частини 1 та частини 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу другого ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що було припинено 05.04.2025 року.»

Також з матеріалів справи вбачається, що 05.04.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 1279 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за обставинами, які зазначені в оскаржуваній постанові (а. с. 17-18).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010року №23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

У відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підтвердних документів про отримання особою виклику.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Натомість з матеріалів справи вбачається, що норми КУпАП, які зазначено в оскаржуваній постанові містять за своїм змістом різні кваліфікуючі ознаки правопорушення та відповідно є різними складами адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про поновлення процесуального строку, суд визнає наведені позивачем причини пропуску строку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення поважними, а тому пропущений строк для звернення до суду з даним позовом слід поновити.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 243-245, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову № 1279 за справою про адміністративне правопорушення від 09 квітня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 ), АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 червня 2025 року.

Суддя Т.А.Ковальчук