Справа № 640/11636/21
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним дій та зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва 26.04.2021 звернулася ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області в якому просив суд визнати протиправним рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови у задоволенні заяви від 23.03.2021 ОСОБА_1 про видачу тимчасового посвідчення громадянина України, та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київської області видати ОСОБА_1 тимчасове посвідчення громадянина України на підставі пункту 3 частини 2 статті 28 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» № 2825-ІХ, визначено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Згідно із п. 1 «Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва», затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України 16 вересня 2024 року №399 цей Порядок розроблено на виконання вимог Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України.

У відповідності до п. 4 Порядку №399 на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Порядку №399 скеровано дану справу до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 року справу №640/11636/21 передано на розгляд головуючому судді (судді-доповідачу): Скупінській О.В.

17.04.2025 ухвалою судді прийнято до провадження адміністративну справу № 640/11636/21; розгляд справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 23.03.2021, у зв`язку із закінченням визначеного органом ДМС строку дії тимчасового посвідчення громадянина України, яке було видано позивачу на термін менший, ніж визначений законом термін у 2 роки, керуючись статтями 19, 25 Конституції України, статтями 5, 24 Закону України «Про громадянство України», пунктом 3 частини 2 статті 28 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу нового тимчасового посвідчення громадянина України. 05.04.2021 за результатами розгляду заяви від 23.03.2021 відповідач направив позивачу офіційну відповідь, якою повідомив Позивача про своє рішення відмовити позивачу у видачі тимчасового посвідчення громадянина України, мотивувавши намірами відповідача припинити громадянство України Позивача шляхом видання рішення відповідача на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України». На переконання позивача, цей лист є офіційним письмовим документом, що повідомляє про прийняте відповідачем рішення суб`єкта владних повноважень в розумінні приписів КАС України.

23.06.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що у нього відсутні законні підстави для видачі позивачу нового тимчасового посвідчення.

07.07.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив у якій позивач на позовних вимогах наполягає та вказує, що рішення відповідача про відмову видати нове тимчасове посвідчення громадянина України у зв`язку із закінченням терміну дії попереднього, є протиправним.

Також, 19.05.2025 до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій заявник зазначає, що 18.10.2022 відповідач видав Позивачу Довідку №56/2021 від 18.10.2021 про припинення громадянства України, пославшись як на підставу припинення громадянства України на рішення від 18.05.2021. Однак рішення від 18.05.2021 та довідка №56/2021 є нікчемними актами та не спричинили жодних правових наслідків, у тому числі у вигляді припинення громадянства України позивача.

16.05.2025 до суду від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області надійшли додаткові пояснення у справі.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення громадянина України ТП НОМЕР_1 терміном дії з 06.05.2019 по 19.03.2021 (а.с.15).

ОСОБА_1 скерував на адресу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області заяву від 23.03.2021 (а.с.18, 12) у якій зазначив, що враховуючи запровадження карантинних обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням корона вірусної хвороби COVID-19, не мав об`єктивної можливості відвідувати рф з метою збору документів для завершення процедури виходу з російського громадянства в загальному порядку, при цьому, ним подано декларацію про відмову від іноземного громадянства. Із посиланням на приписи Конституції України, Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Закону України «Про громадянство України», зазначав, що термін дії тимчасового посвідчення громадянина України сплив 19.03.2021 та просив видати нове тимчасове посвідчення громадянина України.

На вказану заяву Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській надало відповідь від 05.04.2021 №К-2759/6/8010-21/8010.4.1/2922-21 (а.с.19) у якій зазначило, що 04.10.2018 разом із іншими документами про оформлення набуття громадянства України на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» за територіальним походженням заявник надав зобов`язання про припинення громадянства рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України. 19.03.2019 прийнято рішення про оформлення набуття заявником громадянства України. 06.05.22019 заявнику оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 19.03.2021. Враховуючи те, що заявник не надав до міграційної служби документа про припинення громадянства рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України (а саме в термін дії до 19.03.2021), рішення про оформлення набуття громадянства України буде скасовано на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України».

Вважаючи спірні рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з такого.

Законом України «Про громадянство України» (в редакції до змін, внесених Законом України від 06.06.2019 року № 2743-VIII), унормовано, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України»).

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про громадянство України»).

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства (ч. 6 ст. 8 Закону України «Про громадянство України»).

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України (ч. 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України»).

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні (ч. 9 ст. 8 Закону України «Про громадянство України»).

За визначенням, наведеним у абзаці шістнадцятому ст. 1 Закону України «Про громадянство України», - декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав;

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства, це невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (абзац 13 ст. 1 Закону України «Про громадянство України»).

Статтею 28 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» унормовано, що тимчасове посвідчення громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і видається особі, яка досягла чотирнадцятирічного віку, набула громадянства України та взяла зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з дня набуття громадянства України (ч. 1 ст. 28).

Тимчасове посвідчення громадянина України оформляється і видається особі, яка проживає в Україні, розпорядником Реєстру за місцем проживання заявника, а в разі постійного проживання особи за кордоном - ЗДУ, не пізніше 10 робочих днів з дати подання заявником документів, визначених у цій статті.

Тимчасове посвідчення громадянина України оформляється і видається особі на строк до двох років.

У разі закінчення строку дії тимчасового посвідчення громадянина України особі, якій його було оформлено, видається нове тимчасове посвідчення громадянина України у порядку, встановленому цим Законом (ч. 2 ст. 28 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону, для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Так, ОСОБА_1 з підстав, встановлених ст. 8 Закону України «Про громадянство України», видано тимчасове посвідчення громадянина України ТП НОМЕР_1 терміном дії з 06.05.2019 по 19.03.2021.

ОСОБА_1 скерував на адресу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області заяву від 23.03.2021 де зазначав, що термін дії тимчасового посвідчення громадянина України сплив 19.03.2021 та просив видати нове тимчасове посвідчення громадянина України.

При цьому, до своєї заяви позивач не додав доказів звернення до компетентного органу з приводу припинення громадянства рф або декларації про відмову від іноземного громадянства. Також позивач до означеної заяви не додав тимчасове посвідчення громадянина України ТП НОМЕР_1 , у зв`язку із закінченням терміну його дії.

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській надало відповідь від 05.04.2021 №К-2759/6/8010-21/8010.4.1/2922-21 (а.с.19) у якій зазначило, що 04.10.2018 разом із іншими документами про оформлення набуття громадянства України на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» за територіальним походженням заявник надав зобов`язання про припинення громадянства рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України. 19.03.2019 прийнято рішення про оформлення набуття заявником громадянства України. 06.05.22019 заявнику оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 19.03.2021. Враховуючи те, що заявник не надав до міграційної служби документа про припинення громадянства рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України (а саме в термін дії до 19.03.2021), рішення про оформлення набуття громадянства України буде скасовано на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України».

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено, що оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Рішення про оформлення документа, у тому числі замість втраченого або викраденого, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, приймається розпорядником Реєстру, Міністерством закордонних справ, ЗДУ, уповноваженим органом з питань цивільної авіації, капітаном морського порту за результатами ідентифікації заявника (ч. 6 ст. 16).

Уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

У разі закінчення строку дії документа або смерті особи її документи в порядку і строки, визначені законодавством, здаються уповноваженому суб`єкту, який видав такий документ, якщо інше не передбачено цим Законом, а якщо така особа проживає (проживала) за кордоном ЗДУ (ч. 8 ст. 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Порядок оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України врегульований Правилами оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1111 від 17.07.2003 (далі - Правила).

Згідно пункту 1 Правил, тимчасове посвідчення громадянина України (далі - тимчасове посвідчення) - документ, який посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України.

Відповідно до пункту 3 Правил, тимчасове посвідчення видається на строк до 2 років.

Пунктом 15 Правил передбачено, що особа повинна надійно зберігати тимчасове посвідчення. У разі зіпсуття або втрати документа особа повинна негайно повідомити про це уповноважений орган. Повторне оформлення тимчасового посвідчення замість втраченого або зіпсованого здійснюється у порядку, передбаченому цими Правилами.

Відтак, спеціальним законодавством у сфері громадянства України, а саме: Законом України «Про громадянство України», Правилами оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України, визначено, що особам, які зобов`язались припинити іноземне громадянство протягом двох років на вказаний строк видається тимчасове посвідчення громадянина України.

Повторне оформлення тимчасового посвідчення громадянина України допускається лише у разі його втрати або зіпсування.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга, це результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону.

Підпунктом 3 ст. 2 розділу 2 Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» унормовано, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Отже, існують законодавчі норми, які пролонгують строк дії цього документа до моменту завершення на території України карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Від дня припинення карантину перебіг цього строку продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 по 30.04.2021 (в редакції змін, у тому числі внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236) на всій території України встановлено карантин.

Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 04 квітня 2011 року № 512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Крім цього, в контексті наведеного суд вважає за необхідне звернути увагу на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав».

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що зазначена стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Крім цього, цей принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

На переконання суду, норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» щодо підстав видачі тимчасового посвідчення громадянина України є чіткими та передбачуваними.

Таким чином, оскільки строк дії тимчасового посвідчення громадянина України ТП НОМЕР_1 на момент звернення до відповідача (23.03.2021) не закінчився та, відповідно, посвідчення було дійсним, не втраченим та не зіпсованим, зазначене нівелювало обов`язок міграційного органу видати тимчасове посвідчення громадянина України позивачу.

Більш того, листом від 05.04.2021 №К-2759/6/8010-21/8010.4.1/2922-21 відповідач, в певний спосіб, повідомив позивача про те, що заявник не надав до міграційної служби документа про припинення громадянства рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України (а саме в термін дії до 19.03.2021), рішення про оформлення набуття громадянства України буде скасовано на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України».

При цьому, рішення про відмову заявникові у видачі документа не приймалось.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

За встановлених у справі обставин та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що право позивача на видачу нового тимчасового посвідчення громадянина України на момент спірних правовідносин не є порушеним, оскільки відповідачем відповідне рішення про відмову у наданні вказаної адміністративної послуги не приймалося.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість, заявленої позивачем вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у задоволенні заяви від 23.03.2021 ОСОБА_1 про видачу тимчасового посвідчення громадянина України.

Оскільки вимога про зобов`язання відповідача здійснити заміну тимчасового посвідчення громадянина України на нове посвідчення є похідною від означеної вище вимоги, підстави для її задоволення відсутні також.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Суд вважає, що у даній справі ним було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Відповідно до приписів положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним дій та зобов`язати вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.