Справа № 343/2679/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 343/2679/24 пров. № А/857/13420/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Волчанського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року (суддя Керніцький І.І., м. Долина) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Хмельницькій області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 3665379 від 15.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та недоведеним, а зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Вказує, що жодних доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення працівником поліції надано не було, однак, відразу на місці зупинки було складено оскаржувану постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340.00 грн.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції невірно встановив, що автомобіль, яким керував позивач, є легковим автомобілем. Вказує, що згідно з реєстраційної карткою транспортного засобу в інформаційній телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» автомобіль позивача по типу є вантажним транспортним засобом категорії В.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно з оскаржуваною постановою, складеною інспектора відділу поліції № 3 (смт.Летичів) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Грондецьким В.В., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 керував 15.12.2024 на автодорозі М-30 321 км транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, також скорочено кількість сидячих місць та встановлено перегородку, чим порушив вимоги ст.35 Закону України «Про дорожній рух», вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП.

Вважаючи таке рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує його права, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст.35 Закону «Про дорожній рух» автомобіль позивача є легковим автомобілем, який для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку не використовується, а доказів, які б спростовували факти наведені позивачем у позові відповідачами не представлено.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч.3 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України «Про дорожній рух» покладено обов`язок на водія (ч.2 ст.16): своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль.

Так, стаття 35 вищезазначеного Закону регламентує наступне: транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Враховуючи, вимоги ч.6 даної статті Закону України «Про дорожній рух», передбачається періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою КМУ від 30.01.2012 року №137 в якому визначено періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль позивача є легковим автомобілем, який для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку не використовується.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль - мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу в інформаційній телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», яка міститься в матеріалах справи (а.с. 32), «MERCEDES-BENZ 313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником є ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 31.05.2024, по типу є вантажним транспортним засобом, категорії В, повна маса якого складає 3500 тонн, 2002 року випуску.

Отже, державна реєстрація автомобіля «MERCEDES-BENZ 313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснена саме як вантажного, а не легкового автомобіля.

Згідно з постановою Верховного суді Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі №126/1030/17), відхиляючи касаційну скаргу, колегія суддів послалася зокрема на припис ч. 6 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до якого для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонн, причепів до них із строком експлуатації більше двох років періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить - кожні два роки. З урахуванням вантажного типу транспортного засобу, колегія суддів дійшла висновку про те, що автомобіль Volkswagen Caddy відповідно до наведених вимог ч. 6 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 вказаного Порядку підлягає обов`язковому періодичному технічному контролю.

Аналогічні висновки були викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 січня 2019 року (справа № 361/7761/15а). При цьому, суд звернув увагу, що категорія транспортного засобу «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто, по допустиму масу даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за зареєстрованими властивостями є вантажним, тому підпадає під вимоги закону.

В даному випадку, як зазначено вище, тип транспортного засобу яким керував позивач, є вантажним.

Статтею 7 КУпАП закріплені гарантії, відповідно до яких, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У свою чергу, згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, наявність яких доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, в контексті положень ч.2 ст.77 КАС України, такі докази повинен надати суду відповідач - суб`єкт владних повноважень, а позивач, відповідно до частини першої цієї статті надати докази у спростування доводів відповідача.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 283 КУпАП визначено, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ч.2, 3 ст.283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про : дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з відеофіксації розгляду справи про адміністративне правопорушення при складанні процесуального документа поліцейським вчинені всі необхідні дії, які передбачені нормами КУпАП та ЗУ "Про Національну поліцію" при виявленні адміністративного правопорушення та притягнення особи до відповідальності.

Зокрема, із відеозаписів, зроблених на нагрудний відеореєстратор поліцейського (NOR-00-2010.MOV та NOR-00-3510.MOV) вбачається, що поліцейський перевірив посвідчення водія позивача та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу через інформаційно телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», а також здійснив поверхневу перевірку транспортного засобу, шляхом огляду багажного відділення транспортного засобу, в результаті якого виявлено, що транспортний засіб перевозить вантаж, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за типом є вантажним транспортним засобом, а відтак системного аналізу частин 1 та 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», підпункту 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 30 січня 2012 р. № 137 підлягає обов`язковому технічному контролю.

Вказане доводить, що позивач керував саме вантажним автомобілем, як він і зареєстрований при державній реєстрації відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт».

З вищевказаних відеозаписів також вбачається, що поліцейським позивачеві роз`ясненні вимоги Закону України «Про дорожній рух» щодо проходження обов`язкового технічного контролю даного транспортного засобу, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, роз`ясненні позивачеві його права, а також суть вчиненого правопорушення, та за наслідками розгляду справи винесено постанову, копію якої вручено позивачеві.

На думку апеляційного суду, розглядаючи дану справу, поліцейський діяв на підставі і в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України, а тому постанова ЕНА № 3665379 від 15.12.2024 є правомірною та скасуванню не підлягає.

Відповідачем в повній мірі доведено належними та допустимими доказами у справі факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року в справі №343/2679/24 скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 10.06.25