Справа № 127/5223/25
Суддя: Волошин С. В.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/5223/25
Провадження № 2-а/127/39/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 рокумісто Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває позовна заява ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Огородник В.В., до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та надано позивачу триденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків, а саме для надання документу про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення позивача від його сплати відповідно до закону.

На виконання вищевказаної ухвали Вінницького міського суду Вінницької області представником позивача 24.02.2025 усунуто недоліки: надано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ухвали судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області капітана поліції Скопа Д.В. від 30.01.2025 року ОСОБА_1 визнано винним в порушенні п.8.4 (в) Правил Дорожнього руху України та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Позивач та його представник вважають, що вказана постанова є незаконною, належним чином необґрунтованою та такою, що суперечить ряду норм чинного законодавства.

Так в позовній заяві зазначається, що ОСОБА_1 жодних заборонних знаків, які б вказували на наявність смуги для руху автобусів не бачив. Також була відсутня розмітка на проїжджій частині, яка дала б змогу побачити спеціальну смугу для руху громадського транспорту. Більше того, на даній смузі були припарковані транспортні засоби, що додатково свідчило про можливість руху даною смугою. ОСОБА_1 повідомив про дані обставини поліцейському, однак останнім це не було взято до уваги. Натомість поліцейський показав дорожній знак «Рух заборонено», який був перекручений і не давав змоги побачити його заздалегідь, для вчинення відповідних маневрів. Таким чином, на переконання позивача, в його діях відсутня вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Також представник позивача звертає увагу суду на те, що працівник патрульної поліції суттєво порушив права ОСОБА_1 , розглянувши справу не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, а на місці зупинки транспортного засобу. Окрім того, інспектор 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області капітан поліції Скоп Д.В. не дав можливості позивачу як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП в повному обсязі, на що вказує зокрема відсутність підпису ОСОБА_1 у постанові про роз`яснення йому його прав. Дана обставина також свідчить про порушення поліцейським порядку розгляду справи.

На підставі вищевикладеного з даною постановою ОСОБА_1 не згоден, вважає її такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. Зазначає, що постанова винесена з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини, викладені у ній інспектором патрульної поліції, не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами.

11.03.2025 від відповідача у справі - Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП - на адресу суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, що стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, а саме: належним чином завірена копія постанови серії ЕНА №3967101 від 30.01.2025; відеозапис із портативного нагрудного відеореєстратора інспектора роти №1 1 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області капітана поліції Скопа Д.В. від 30.01.2025; два відеозаписи інформативного характеру стосовно розташування знаку «3.21» по вул. Винниченка, 67 в місті Луцьку.

17.03.2025 від представника відповідача надійшов відзив, у якому представник просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними, оскільки суб`єкт владних повноважень в даному випадку діяв на підставі, в межах та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.

Як зауважено у відзиві, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а саме порушення вимог п.8.4 (в) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, інспектором поліції Скопом Д.В. враховано пояснення позивача, організацію руху на даній ділянці дороги та прийнято рішення про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача. Також позивачу роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КАСУ, надано можливість надавати пояснення, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката чи іншого фахівця в галузі права тощо, проте позивач не бажав скористатися оголошеними правами.

Окрім того, представник відповідача у своєму відзиві звертає увагу на те, що позивачу було наголошено про те, що доказом у справі є відеозапис із портативного нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції Скопа Д.В.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

За змістом ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Судом встановлено, що відповідно до постанови інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП капітана поліції Скопа Д.В. від 30 січня 2025 року, 30.01.2025 об 11:12 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом BMW530D, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 (в`їзд заборонено) та здійснив рух в зоні дії знаку, чим порушив п.8.4 (в) ПДР України порушення вимог заборонних знаків.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеку регулює Закон України «Про дорожній рух».

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог ЗУ «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Розділом 8 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема підпунктом «в» даного пункту передбачено заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, серед іншого, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема і ч.1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно п. 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) від 01.07.2015 щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені ст. 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до ст. 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у ст. 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у ст. 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП. У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що Конституційний Суд, вказуючи на порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, висновку НКР, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що посадові особи мають виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення правил дорожнього руху, зокрема ст. 121, 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

З огляду на викладене, доводи позивача про незаконність розгляду справи інспектором патрульної поліції на місці зупинки його транспортного засобу є необґрунтованими та безпідставними, а тому не заслуговують на увагу суду та не приймаються судом в якості підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Разом з тим, при дослідженні відеоматеріалів, наданих представником відповідача, судом встановлено порушення інспектором патрульної поліції ряду норм процесуального права при притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Так у відповідності з ч.3 ст.18 ЗУ «Про національну поліцію», звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Як вбачається із дослідженого судом відеозапису подій, які мали місце 30.01.2025 року, із портативного нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, даної вимоги Закону інспектором патрульної поліції в повній мірі дотримано не було.

Окрім того, при дослідженні вищевказаного відеозапису судом встановлено, що інспектором порушено права позивача, визначені ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а саме не було роз`яснено право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, а отже позбавлено її такої можливості.

Слід зауважити, що право на правову допомогу, гарантоване підпунктом «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прийнятої 11 квітня 1950 року Радою Європи, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР.

Виходячи з того, що вищевказана Конвенція є частиною національного законодавства України, можна зробити висновок, що відповідно до взятих на себе міжнародно-правових зобов`язань Україна повинна забезпечувати кожній особі право на правову допомогу, як під час провадження у кримінальний справах, так і під час провадження у інших категоріях справ, зокрема адміністративних.

Суд також акцентує увагу на тому, що зазначеним вище відеозаписом з нагрудної камери задокументовано, як працівник поліції, забезпечив огляд ОСОБА_1 дорожнього знаку, однак не зафіксував огляд цього знаку на відео. Тобто з представленого відеозапису об`єктивно неможливо встановити, який саме знак закріплено на опорі (між опорами) та який пред`являвся ОСОБА_1 , як зазначено на відео, для огляду. Пред`являючи знак для огляду, інспектор дослівно зазначив наступне: «Будь-ласка, знак 5.11 в`їзд заборонено». Разом з тим, в постанові зазначено про невиконання позивачем вимоги дорожнього знаку 3.21.

Згідно додатку 1 до Правил дорожнього руху України, саме дорожній знак 3.21 позначає заборону в`їзду, а не знак, як зазначено патрульним поліцейським, - 5.11. Проте такий знак в поле огляду камери при спілкуванні патрульного та ОСОБА_1 не потрапив.

Названий поліцейським на відеозаписі дорожній знак 5.11 ПДР, позначає смугу руху маршрутних транспортних засобів, та не є знаком, що позначає заборону в`їзду.

Окрім того, відео з нагрудної камери інспектора поліції переривається, що не дає можливості встановити весь обсяг спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції, зокрема і роз`яснення йому (позивачу) права на правничу допомогу.

Також інспектором в порушення ч.1 ст.285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не була оголошена негайно після закінчення розгляду справи, а тому позивач не міг об`єктивно на місці оцінити, за що саме його притягнули до відповідальності.

Надані ж представником відповідача відеозаписи video865735617, video865735621 та фотознімок №321968789, судом при розгляді даної справи не можуть братися до уваги як належні докази, оскільки, як зазначено самим же відповідачем у заяві від 07.03.2025, зроблені вони 07.03.2025 і носять суто інформативний характер, а отже не можуть свідчити про будь-які обставини, які мали місце 30.01.2025 при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Суд на підставі наведених (представлених суду) додаткових доказів об`єктивно не може оцінити які зміни відбулись в організації дорожнього руху на вказаній частині проїжджої частини, станом на час здійснення цієї відеозйомки та фотографування.

У відповідності до ст.1 КУпАП, його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення як постанова про притягнення до адміністративної відповідальності має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчиненого порушення та вини особи в його вчиненні.

Отже, на переконання суду, постанова серії ЕНА №3967101 від 30.01.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАПє незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що частинами 1, 2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011року №3674-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст. 1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зокрема, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, за подання до Вінницького міського суду Вінницької області даної позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 24.02.2025 року (а.с. 13).

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 33, 122, 222, 245, 247, 251, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 229, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області капітана поліції Скопа Дмитра Володимировича серії ЕНА №3967101 від 30.01.2025 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. -скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (43006, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Залізнична, 15).

Суддя: