Справа № 380/23096/24
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 рокусправа № 380/23096/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), від імені якого діє представник Блонський М.А., звернувся Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) в якому просить визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорта солдата ОСОБА_1 від 18.01.2024 р. щодо його звільнення з військової служби, та дії посадових осіб командування військової частини НОМЕР_1 та їх рішення без номера та дати щодо відмови в задоволенні такого рапорта, та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути такий рапорт та подані документи та вчинити дії щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що 18.01.2024 року звернувся із письмовим рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею, яка за висновком ЛКК закладу охорони здоров`я потребує стороннього догляду, на підставі підпункту «г» пункту 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідач відмовив у звільненні з військової служби з тих мотивів, що у довідці МСЕК відсутній висновок «потребує постійного догляду». Свою відмову відповідач здійснив у формі накладення резолюції на рапорті, що, на думку позивача, є порушенням процедури розгляду рапорта. Також зазначив, що до рапорту долучив довідку ЛКК, яка підтверджувала, що бабуся потребує помічника в побуті і цей документ виключає необхідність надання ним висновку МСЕК з цього ж питання. Крім цього, МСЕК вирішує лише питання встановлення інвалідності особи, і якщо така була встановлена раніше, то підтверджувати необхідність здійснення за нею стороннього догляду не може відбуватися шляхом проведення МСЕК, а виключно через ЛКК.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що подані позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби документи (медична довідка ЛКК) не підтверджують наявності сімейних обставин, що є підставою для звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ. Відповідач проводить аналіз нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК та робить висновок, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а не висновком лікарсько- консультативної комісії. Отже, висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби. Для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за повнолітньою особою як підставу звільнення з військової служби позивач повинен надати командуванню військової частини НОМЕР_2 висновок медико-соціальної експертної комісії. Звертає увагу суду на те, що на момент підготовки відзиву позивач самовільно залишив військову частину.

Суд з`ясував зміст позовних вимог та заперечень на позов, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 №69/2022 призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 до лав Збройних сил України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

18.01.2024 ОСОБА_1 звернувся рапортом (а.с.33) до командира військової частини НОМЕР_1 із клопотанням про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХП як військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), до рапорту долучив:

- документи, що підтверджують ступінь споріднення зі ОСОБА_2 (а.с.35 зворот - 44);

- медичний висновок лікарсько-консультативної комісії 4-ої міської поліклініки м. Львова відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує помічника в побуті (а.с. 34 зворот);

- довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 618373 про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності (а.с. 33 зворот);

- розпорядження Сихівської районної адміністрації від 05.01.2024 № 17 про реєстрацію ОСОБА_1 помічником ОСОБА_2 (а.с. 35).

Рапорт про звільнення від 18.01.2024 був розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_1 у формі накладення командиром військової частини НОМЕР_1 резолюції на рапорт про те, що ОСОБА_1 не підлягає звільненню, оскільки у довідці МСЕК відсутній висновок «потребує постійного стороннього догляду» (а.с. 33).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 22 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.

Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах: […]

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): […]

- зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами:

На підставі указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затверджених парламентом шляхом прийняття відповідних законів, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, оголошено та проводиться загальна мобілізація. ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України за мобілізацією, проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . В січні 2024 року позивач звернувся до командування із рапортом про звільнення із військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за своєю бабою ОСОБА_2 , 1932 р.н. Відповідач відмовив у звільненні позивача з військової служби, серед мотивів - відсутність у довідці МСЕК висновку про необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 .

Аргументи позивача на обгрунтування позовних вимог зводяться до такого:

- розгляд рапорта шляхом накладення резолюції на рапорті, є порушенням процедури його розгляду;

- висновок ЛКК, відповідно до якого повнолітній непрацездатній ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за станом здоров`я рекомендовано помічника у побуті та розпорядження Сихівської районної адміністрації ЛМР № 17 від 05.01.2024 про реєстрацію позивача ОСОБА_1 помічником його бабусі ОСОБА_2 належними доказами для звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідаючи на ці питання, суд керується такими мотивами щодо обрання та застосування релевантних норм права до спірних правовідносин:

І) щодо аргументів позивача про порушення процедури розгляду рапорта, то суд зазначає, що відповідач розглянув рапорт позивача шляхом накладення на нього резолюції. Позивач стверджує, що відповідач порушив порядок розгляду його рапорта, при цьому не навів жодних аргументів яким має бути належний порядок розгляду рапорта чи хоча б вказав нормативно-правовий акт, у якому закріплений такий порядок.

Суд враховує, що на момент розгляду рапорту позивача питання щодо порядку розгляду рапортів військовослужбовців було врегульовано лише в загальних рисах. Так, відповідно до Інструкції з діловодства у ЗСУ, затвердженої Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40, визначено, що резолюція - є основною формою реалізації управлінських доручень, яка передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання особи. Разом з тим, в подальшому Міністерство оборони України прийняло Наказ від 06.08.2024 року № 531 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України», який зареєстрований в Мін`юсті, відповідно до якого визначило, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку (пункт 2 Розділу ІІІ Порядку № 531).

Суд констатує, що зі змісту резолюції відповідача зрозуміло, яке саме рішення прийняте за результатами розгляду рапорта (про відмову у звільненні з військової служби) та підстави такої відмови (не підлягає звільненню, оскільки у довідці МСЕК відсутній висновок «потребує постійного стороннього догляду»).

Таким чином, накладення командиром (начальником) резолюції на рапорт є належним способом розгляду такого, що підтверджується Інструкцією з діловодства у ЗСУ, затвердженої Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 та зареєстрованим у Мін`юсті Наказ МОУ від 06.08.2024 року № 531 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України».

Отже, відповідач належним чином розглянув рапорт позивача та прийняв відповідне рішення по суті, яке було доведене до відома позивача, про що свідчить долучений позивачем до позовної заяви рапорт з резолюцією. Тому, суд відхиляє як помилкові аргументи позивача щодо порушення процедури розгляду його рапорта.

ІІ) оцінюючи питання щодо наявності підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, суд керується такими мотивами:

аналіз норми абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції від 12.10.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дозволяє зробити висновок, що для звільнення з військової служби підчас дії режиму воєнного стану з військової служби через сімейні обставини військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести повноважному начальнику наявність таких двох обставин в їх сукупності:

а) необхідність здійснення військовослужбовцем постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;

б) відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Для доведення існування описаних обставин військовослужбовцю слід надати разом із рапортом:

а) (1) документи, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю II групи; або (2) документи, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;

б) документи, які підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд.

При визначенні яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи та який орган має право видавати цей документ, суд на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23 при вирішенні схожих спорів такого змісту:

«62. Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

63. Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

64. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.»

Отже, Верховний Суд розмежував повноваження МСЕК та ЛКК щодо підтвердження необхідності у здійсненні стороннього нагляду, догляду або допомоги таким чином:

1) для осіб з інвалідністю, а також осіб, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності, потребу у здійсненні стороннього нагляду, догляду або допомоги встановлює МСЕК;

2) для всіх інших осіб, які не відносяться до зазначених вище категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, потребу у здійсненні стороннього нагляду, догляду або допомоги може встановлювати ЛКК закладу охорони здоров`я.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд встановив, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 618373 від 29.11.2023 року (а.с. 6). Отже відповідно до наведених вище висновків Верховного Суду, повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за цією особою внаслідок захворювання для цілей звільнення ОСОБА_1 з військової служби має медико-соціальної експертна комісія, а не лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я, як помилково вважає позивач.

ОСОБА_1 разом із рапортом про звільнення з військової служби надав висновок лікарсько-консультативної комісії, згідно якого зазначено, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує помічника в побуті (а.с. 34 зворот), а також розпорядження Сихівської районної адміністрації ЛМР про реєстрацію ОСОБА_1 помічником ОСОБА_2 для допомоги у здійсненні її прав та виконанні обов`язків згідно з медичним висновком ЛКК.

При цьому, у абзаці 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду. Долучені позивачем до рапорта документи підтверджують факт призначення ОСОБА_1 помічником у побуті для його баби, проте не містять відомостей про необхідність здійснення постійного догляду за цією особою, як того вимагає абзац 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII. Суд констатує, що поняття «помічник у побуті» є не є тотожним поняттю «постійний догляд», оскільки такий передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком. Зміст наданого позивачем висновку не свідчить про необхідність систематичної чи іншої періодичності допомоги. Отже, надані позивачем документи (висновок ЛКК та розпорядження Сихівської районної адміністрації ЛМР) не є тими доказами, які для цілей застосування абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи як підстави для звільнення позивача з військової служби.

Суд також враховує, що абзац 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ містить ще одну обов`язкову умову для позитивного вирішення питання про звільнення особи з військової служби, а саме - відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд.

Суд констатує, що позивач ні до рапорта, ні до позовної заяви не долучив жодних документів на підтвердження того, що у ОСОБА_2 немає інших осіб, окрім позивача (внука), які можуть здійснювати за нею постійний догляд (щонайменше її доньки - матері позивача, чи інших дітей, онуків).

Отже, ОСОБА_1 не надав відповідачу разом із рапортом документів, що доводять існування визначених у абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ обставин, необхідних для позитивного вирішення питання про звільнення його з військової служби.

За таких обставин висновок відповідача про відсутність документів, що свідчили б про необхідність здійснення саме позивачем постійного догляду за ОСОБА_2 , є обґрунтованим та базується на правильному розумінні та застосуванні Закону № 2232-ХІІ.

Підсумовуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби за результатами вирішення рапорта від 18.01.2024 року та доданих до нього документів на підставі норм абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, тому його рішення з цього питання відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а в задоволенні його позову слід відмовити. З цих же мотивів безпідставними є похідні позовні вимоги про спонукання відповідача вчинити дії щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Враховуючи висновок суду по суті позову та керуючись встановленими ст. 139 КАС України правилами розподілу судових витрат суд покладає усі понесені позивачем судові витрати на нього.

Керуючись ст.ст. 19-20,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович