Справа № 380/8518/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8518/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі Відповідач), в якій Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у вигляді обмеження з 01.03.2025 перерахованої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з урахуванням раніше виплачених сум, пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2025 виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 проіндексованого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження його максимальним розміром.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначає, що є пенсіонером Державної спеціальної служби транспорту, отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ (далі Закон №2262).

Зазначає, що її право на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром вже було встановлено рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №380/883/24 та від 28.11.2024 у справі №380/20702/24.

Проте, згідно з перерахунком пенсії з 01.03.2025, Відповідач, нарахувавши їй пенсію у розмірі 26860,38 грн, протиправно обмежив суму до виплати до 24485,19 грн.

Позивач вважає такі дії Відповідача незаконними, оскільки положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, якими керується пенсійний орган, були визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016.

На підтвердження своєї позиції посилається на норми Конституції України та численну судову практику Верховного Суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено Відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Посилається на норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та Постанов КМУ №185 від 23.02.2024, №209 від 25.02.2025 та №1 від 03.01.2025.

Відповідач визнає факт визнання неконституційною частини сьомої статті 43 Закону №2262, однак помилково вважає, що оскільки Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII до цієї частини були внесені зміни, її дія була фактично відновлена.

Також наголошує на праві держави змінювати механізм реалізації соціально-економічних прав в умовах воєнного стану. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Розгляд даної справи здійснюється судом в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звільнена з військової служби у відставку, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі Закону №2262.

Згідно з наявним у матеріалах справи перерахунком пенсії, з 01.03.2025 базовий розмір пенсії Позивача становить 23860,38 грн. З урахуванням індексацій, проведених на підставі Постанов КМУ №185 та №209, загальний розмір нарахованої пенсії складає 26860,38 грн.

Проте, всупереч цій сумі, Відповідач обмежив розмір пенсії до виплати до 24485,19 грн., застосувавши положення про максимальний розмір пенсії.

Також судом встановлено, що рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №380/883/24 та від 28.11.2024 у справі №380/20702/24, які набрали законної сили, вже визнавались протиправними дії Відповідача щодо обмеження пенсії Позивача максимальним розміром та зобов`язано Відповідача здійснювати виплату пенсії без такого обмеження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

При цьому, згідно зі статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, є Закон №2262. Цей закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення вказаної категорії громадян та має на меті встановлення єдиної системи їх пенсійного забезпечення.

Частиною третьою статті 43 Закону №2262 (в редакції, що діяла до внесення спірних змін) було передбачено, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії, без встановлення будь-яких граничних обмежень.

Правовою підставою для обмеження пенсії Позивача Відповідач вважає частину сьому статті 43 Закону №2262.

Суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), та втратили чинність з дня ухвалення цього Рішення.

У вказаному Рішенні Конституційний Суд України наголосив, що оспорювані положення Закону №2262, якими обмежується максимальний розмір пенсії, порушують суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року в Законі №2262 відсутня норма, яка б обмежувала максимальний розмір пенсії для військовослужбовців. Рішення Конституційного Суду України є остаточним, обов`язковим до виконання на всій території України та не підлягає оскарженню.

Аргумент Відповідача про те, що Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, були внесені зміни до частини сьомої статті 43, є хибним та спростовується сталою та незмінною практикою Верховного Суду.

Так, у постановах від 06.11.2018 у справі №522/3093/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17 та багатьох інших, Верховний Суд дійшов висновку, що внесення змін до норми, яка визнана неконституційною і втратила чинність, не може її відновити. Законодавець не може змінювати, доповнювати чи викладати в новій редакції положення, яке було вилучене з правового поля внаслідок визнання його неконституційним. Неможливо змінити те, чого не існує. Отже, посилання Відповідача на зазначені зміни є безпідставним.

Також є необґрунтованими посилання Відповідача на норми Закону «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та умови воєнного стану.

Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема у зразковій справі № 240/4946/18, неодноразово зазначав, що законами про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших (спеціальних) законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх. Закон про бюджет має тимчасовий характер, і його норми не можуть встановлювати нове чи змінювати існуюче правове регулювання, особливо у сфері соціальних гарантій, які визначені спеціальними законами.

Окремо суд наголошує на наявності у даній справі преюдиціальних обставин.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальне значення у цьому випадку надається саме фактам, встановленим у рішенні суду, а не їх правовій оцінці.

Як було встановлено вище, рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №380/883/24 та від 28.11.2024 у справі №380/20702/24, які набрали законної сили та в яких брали участь ті самі сторони, було встановлено факт протиправності дій Відповідача щодо обмеження пенсії Позивача максимальним розміром.

Таким чином, факт протиправності такого обмеження для Позивача вже є доведеним і не потребує повторного доказування в межах цієї справи. Продовжуючи обмежувати пенсію Позивача максимальним розміром після 01.03.2025, Відповідач фактично ігнорує судові рішення, що набрали законної сили та є обов`язковими до виконання.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

У рішенні у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), ЄСПЛ зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних коштів і дотримано всі вимоги, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Право на отримання пенсії у повному розрахованому розмірі є «майном» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протиправне зменшення її розміру є порушенням цього права, оскільки створює у Позивача обґрунтовані "законні очікування" на отримання пенсії в повному обсязі, які підлягають захисту.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що дії Відповідача щодо обмеження пенсії Позивача максимальним розміром з 01 березня 2025 року є протиправними, оскільки суперечать Конституції України, Закону №2262 (в редакції після Рішення КСУ №7-рп/2016) та усталеній практиці Верховного Суду. Позивач має право на отримання пенсії у повному нарахованому розмірі 26860,38 грн.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Відповідач правомірності своїх дій не довів, а його аргументи базуються на помилковому тлумаченні норм права та застосуванні нечинних положень.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки позов підлягає задоволенню, сплачений Позивачем судовий збір слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у вигляді обмеження з 01.03.2025 перерахованої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з урахуванням раніше виплачених сум, пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром..

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) здійснити з 01.03.2025 виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) проіндексованого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження його максимальним розміром.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 червня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.