Справа № 640/14584/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.08.2019 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними та скасувати акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №КВ1206/1777/АВ від 01.07.2019 року; припис про усунення виявлених порушень від 01.07.2019 року № КВ1206/1777/АВ; постанову про накладення штрафу від 23.07.2019 року №КВ1206/1777/АВ/П/ТД/ФС-460 у розмірі 375 570,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані невідповідністю об`єктивній дійсності виявлених в акті інспектування інспектором праці Оверчуком Р.Ю. порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а також порушення відповідачем процедури проведення позапланової перевірки (інспектування) даного суб`єкта підприємництва і незаконне складання акту, припису що призвело до незаконності прийнятої відповідачем постанови про накладання штрафу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2019 року адміністративний позов було залишено без руху, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
13.09.2019 до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що на підставі звернення фізичної особи зі скаргою, посадовими особами ініційовано проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання з метою перевірки дотримання законодавства про працю. При проведенні інспекційного відвідування інспекторами було опитано трьох працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які надали письмові пояснення, про те, що працюють на ФОП ОСОБА_1 . Відповідно до вимоги про надання документів ФОП ОСОБА_1 не надано доказів щодо належного оформлення трудових відносин з вищезазначеними працівниками. Отже, враховуючи вищевикладене, інспектором встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення ст.ст. 21, 24 КЗпП України відповідно до яких працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Що слугувало і подальшому підставою для прийняття постанови про накладення штрафу.
Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України Про судоустрій і статус суддів, Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825 Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 року було направлено на адресу місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Поштове повідомлення вручено 17.02.2025.
Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 року вважається належним чином врученою Головному управлінню Держпраці у Київській області.
Відповідачем у строк встановлений судом в ухвалі про прийняття справи до провадження не було надано відзиву на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 , як ФОП здійснює діяльність по виготовленню готових страв та напоїв, без залучення сторонніх осіб, а ТОВ «Аран-Плюс» реалізує страви та алкогольні напої, обслуговує відвідувачів ресторану. Між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Аран-Плюс» укладено Договір №4 від 16 травня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «Аран-плюс», що має належно оформлених найманих працівників обслуговує відвідувачів ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » стравами та напоями, виготовленими ФОП ОСОБА_1 , а також забезпечує санітарно- гігієнічні заходи у закладі громадського харчування.
На підставі звернення ОСОБА_5 від 18.06.2019, наказу від 26.06.2019 №3121 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 26.06.2019 №1206 головним державним інспектором Головного управління з метою проведення інспекційного відвідування здійснено виїзд за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , в саме ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Прибувши на інспекційне відвідування інспектором було пред`явлено посвідчення, вручено копію направлення на проведення інспекційного відвідування, а також вимогу про надання документів.
При проведенні інспекційного відвідування інспекторами було опитано трьох працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які надали письмові пояснення, про те, що працюють на ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до вимоги про надання документів ФОП ОСОБА_1 не надано доказів щодо належного оформлення трудових відносин з вищезазначеними працівниками.
Отже, враховуючи вищевикладене, інспектором встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення ст.ст. 21, 24 КЗпП України відповідно до яких працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
1 липня 2019 року позивачем на адресу відповідача було подано лист № 3 від 01.07.2019 року та заперечення на акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № КВ1206/1777/АВ від 08.07.2019 р.
На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № KB 1206/1777/АВ/ п/ТД/ФС-460 від 23.07.2019 р., якою на ФОП ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 накладено штраф в розмірі 375570 грн. 00 коп.
Не погодившись з прийнятими відповідачем рішеннями, позивач звернулась до суду.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд враховує наступне.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до статті 1 вказаного Закону, державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною 4 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи контролю здійснюються зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Згідно частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Так, згідно п. 2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).
Питання проведення інспекційних відвідувань та організація невиїзних інспектувань регламентуються пунктом 5 Порядку №295, підпунктом 3 якого встановлено, що інспекційне відвідування проводиться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 47 цього пункту.
Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Тобто, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
Частина 3 статті 24 КЗпП України передбачає, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Приписами пункту 2 частини 5 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
За змістом частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Відповідно до частини 4 статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, з акту інспекційного відвідування № КВ1206/1777/АВ від 08.07.2019 р. встановлено, що інспекторами допитано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (посада адміністратора); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (посада мийник посуду) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (посада офіціант).
Вказані особи зазначили, що працюють в ФОП ОСОБА_1 .
При цьому в ресторані «Аран» Товариства з обмеженою відповідальністю «Аран-Плюс» безпосереднім керівником є ОСОБА_1 .
Разом з тим, матеріали справи містять наказ №2 від 11.05.2019 про прийняття ОСОБА_6 на посаду адміністратора ресторану «Аран», повідомлення про прийняття працівника на роботу від 13.05.2019, що направлено до податкового органу, а також квитанція №2 про доставку вказаного повідомлення до податкового органу; наказ №5 від 25.06.2019 про прийняття ОСОБА_3 на посаду мийника посуду ресторану «Аран», повідомлення про прийняття працівника на роботу від 25.06.2019, що направлено до податкового органу, а також квитанція №2 про доставку вказаного повідомлення до податкового органу; наказ №4 від 25.06.2019 про прийняття ОСОБА_4 на посаду офіціанта ресторану «Аран», повідомлення про прийняття працівника на роботу від 25.06.2019, що направлено до податкового органу, а також квитанція №2 про доставку вказаного повідомлення до податкового органу.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у спірному випадку відповідачем документально не підтверджено та не доведено в ході розгляду справи дійсного допущення порушення ФОП ОСОБА_7 частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України у зв`язку з допущенням працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу.
За викладених обставин, суд вважає повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування припису про усунення виявлених порушень Управління Держпраці у Київській області від 01.07.2019 року № КВ1206/1777/АВ та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Київській області від 23.07.2019 року №КВ1206/1777/АВ/П/ТД/ФС-460 у розмірі 375 570,00 грн.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання протиправним акту інспекційного відвідування № КВ1206/1777/АВ від 08.07.2019 р., оскільки, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, а тому, його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.
Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2013 року (справа № 21-255а13).
На підставі викладеного позов ФОП ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При поданні адміністративного позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3755,70 грн. за вимоги майнового характеру (1% майнових вимог); 1921 грн. за вимогу немайнового характеру ( визнання протиправним та скасування припису); 1921 грн. за вимогу немайнового характеру (визнання протиправним акту).
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог. А саме, у сумі 5 676,70 грн. (3755,70 грн. в частині задоволених позовних вимог майнового характеру + 1921 грн. в частині задоволених позовних вимог немайнового характеру).
Керуючись ст. ст. 139, 205, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України суд
Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Київській області про усунення виявлених порушень від 01.07.2019 року № КВ1206/1777/АВ.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 23.07.2019 року №КВ1206/1777/АВ/П/ТД/ФС-460 у розмірі 375 570,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5676 грн. 70 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська