Справа № 240/5341/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/5341/25

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної установи Центр пробації Міністерства юстиції України, які полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , за період з 24.03.2022 по 01.06.2022 додаткової винагороди 30 тисяч гривень на місяць на підставі пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350);

- зобов`язати Державну установу Центр пробації Міністерства юстиції України, відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , за період з 24.03.2022 по 01.06.2022 додаткову винагороду 30 тисяч гривень на місяць;

- зобов`язати Державну установу Центр пробації Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходила службу на посаді старшого інспектора Богунського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області. Вона вважає, що з 24.03.2022 по 01.06.2022 Центр пробації був зобов`язаний виплачувати їй додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у редакції від 22.03.2022 № 350. Позивачка зазначає, що 19.01.2025 звернулася до Центру пробації із заявою про нарахування та виплату цієї винагороди, але відповіді не отримала. На її думку, бездіяльність Центру пробації є протиправною, оскільки вона мала право на вказану виплату як особа начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. ОСОБА_1 також стверджує, що має право на компенсацію втрати частини доходів через порушення строків виплати. Посилається на те, що спір стосується питань соціального захисту та трудових прав, а її звернення до суду не обмежене строками, оскільки вимоги стосуються стягнення заробітної плати.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 18.03.2025, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не несла службу в розумінні нормативно-правових актів, а лише виконувала свої посадові обов`язки, пов`язані з пробацією. Центр пробації наголошує, що додаткова винагорода за постановою від 28.02.2022 № 168 передбачена лише для осіб, які несуть службу в органах і установах, розташованих у певних адміністративно-територіальних одиницях, та за наявності відповідних наказів. Жодного наказу про залучення ОСОБА_1 до виконання завдань, пов`язаних із воєнним станом, не видавалось. Відповідач також зазначає, що позивачка не брала участі у бойових діях чи заходах з національної безпеки. Центр пробації посилається на судову практику, де аналогічні позови були відхилені. Відповідач вважає, що вимога про компенсацію втрати доходів є передчасною через відсутність фактів порушення строків виплати. Крім того, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 порушила строки звернення до суду.

Ухвалою від 20.03.2025 залучено до справи Міністерство юстиції України як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

У поясненнях на позовну заяву, поданих 24.03.2025, Міністерство юстиції України вказало, що позивачка як старший інспектор проходила службу, але не несла її в розумінні постанови від 28.02.2022 № 168. Виплата додаткової винагороди передбачена для осіб, які виконують конкретні завдання, пов`язані з воєнним станом, чого позивачка не робила. Міністерство підкреслює, що бюджетні кошти для виплати такої винагороди працівникам пробації не передбачалися. Вказує, що Житомирська область не входила до переліку територій, де надається допомога в рамках програми «єПідтримка», після 31.03.2022. На думку третьої особи, позивачка помилково трактує норми права, а її вимоги не підтверджені доказами.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходила службу на посаді старшого інспектора Богунського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області з 01.04.2019 по 28.02.2023.

19.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до Державної установи «Центр пробації» із заявою про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350) в розмірі 30000 гривень щомісячно за період з 24.03.2022 по 01.06.2022, однак відповіді на свою заяву не отримала.

Вважаючи бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди протиправною, ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Щодо строків звернення до суду.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022, далі - КЗпПУ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В той же час, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 233 КЗпПУ у редакції після 19.07.2022 працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпПУ не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Таким чином, на спірні правовідносини щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за період з 24.03.2022 по 01.06.2022 розповсюджуються положення частини 2 статті 233 КЗпПУ (у редакції, чинній до 19.07.2022), отже, право позивача на звернення до суду із цим позовом за вказаний період не обмежується будь-яким строком.

Подібний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23.

Крім того, матеріали позову не містять доказів вручення позивачу письмового повідомлення про суми, нараховані при звільненні.

Таким чином, суд вважає, що строк звернення до суду позивач не пропустив.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 по суті.

Згідно з частиною першою статті 11 Кримінально-виконавчого кодексу України органами виконання покарань є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, його територіальні органи управління, уповноважені органи з питань пробації.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктом 4 статті 2 Закону України «Про пробацію» встановлено, що орган пробації - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства юстиції України про утворення з 01.01.2018 державної установи «Центр пробації».

Державна установа «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, створеною для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належать до сфери управління Мін`юсту (абзац перший пункту 1 Положення про державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 № 4242/5 (в редакції, чинній до 28.02.2024).

Таким чином, Державна установа «Центр пробації» входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України як установа, створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації.

Згідно з пунктами 1 і 2 Типового положення про уповноважений орган з питань пробації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2017 № 2649/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 за № 1030/30898 (в редакції, чинній до 28.02.2024), уповноважений орган з питань пробації (далі - орган пробації) є органом виконання покарань, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та пробації.

Орган пробації безпосередньо підпорядковується Державній установі «Центр пробації» (далі Центр пробації) та є відокремленим підрозділом без права юридичної особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу на посаді старшого інспектора Богунського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області з 01.04.2019 по 28.02.2023.

Відповідно до абзаців першого і другого пункту 6 Положення про державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 № 4242/5 (втратив чинність відповідно до пункту 2 наказу Міністерства юстиції України від 02.06.2023 № 2110/5 «Про затвердження Положення про Державну установу «Центр пробації»), у структурі Центру пробації функціонують відокремлені структурні підрозділи (далі Філії) до складу яких входять уповноважені органи з питань пробації. Філії не є юридичними особами та здійснюють частину делегованих функцій Центру пробації відповідно до мети (цілей), завдань та функцій.

Отже, Богунський районний відділ філії державної установи «Центр пробації» у Житомирській області є уповноваженим органом з питань пробації, що входить до складу філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області.

Згідно з абзацом першим пункту 7 Положення про державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 № 4242/5, до складу Центру пробації входять працівники, як працюють за трудовим договором, та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктом 5 статті 2 Закону України «Про пробацію» встановлено, що персонал органу пробації працівники, які відповідно до повноважень, визначених цим Законом та іншими законами України, виконують завдання пробації.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про пробацію» права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом.

Приписами постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в первинно прийнятій редакції, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350, чинною з 24.03.2022, абзац перший пункту 1 Постанови № 168 після слів «та поліцейським» доповнено словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка», затверджено Перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка згідно з додатком, до якого включено Житомирську область.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754, яка набрала чинності 08.07.2022, внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, вирішено: в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка» замінити словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнити словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

Як зазначено у постанові Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754 вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022.

Системний аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що в часовий проміжок з 24.03.2022 по 31.05.2022 було передбачено право осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно за умови, що такі органи/установи розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Застосовуючи ці приписи до обставин справи суд зазначає, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 Житомирська область включена до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Отже, оскільки позивач в спірний період (з 24.03.2022 по 31.05.2022) як особа рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби проходила службу на території Житомирської області, на якій надається допомога в рамках Програми єПідтримка, вона має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно.

Суд зауважує, що законодавство не містить відмінностей у визначенні терміну «несення служби» від «проходження служби», отже, є необґрунтованими доводи відповідача, що позивач не є особою, яка залучалася до несення служби в установі Державної кримінально-виконавчої служби.

Посилання відповідача на окремі нормативні акти, які надають пояснення окремим видам несення служби, в цілому вищенаведений висновок не спростовують.

Більш того, умовами постанови Кабінету Міністрів України № 168 у відповідній редакції передбачено, що право на отримання додаткової винагороди мають особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, а не залучалися до несення служби, що дає підстави для розуміння цієї норми як такої, що стосується осіб, які проходять (несуть) службу в цій установі.

Щодо тверджень відповідача про те, що п. 1 постанови застосовується лише до тих осіб рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які несуть службу в органах та установах, тобто заступають у наряд, чергування тощо, суд вважає, що вони не можуть бути взяті до уваги судом при ухваленні рішення, оскільки в тексті постанови Кабінету Міністрів України № 168 таких обмежень прямо не встановлено.

Надання цієї додаткової винагороди, є виключним повноваженням Кабінету Міністрів України. Він мав право встановлювати розмір, підстави, умови, обмеження та виключення з виплати цієї додаткової винагороди. У постанові, з урахуванням наступних змін, досить чітко передбачено право осіб рядового і начальницького складу (тобто тих, хто має спеціальні звання) Державної кримінально-виконавчої служби, і зазначене право обмежено лише несенням служби у місцевості в районі проведення воєнних (бойових) дій. Будь-яких виключень для осіб начальницького складу, які несуть службу у цій місцевості, але в установах пробації, Кабінетом Міністрів України в постанові № 168 не передбачено.

За відсутності з боку нормотворця будь-яких обмежень для осіб начальницького складу кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в установах пробації, у суду немає підстав для обмежувального тлумачення цієї норми, штучно звужуючи права позивача.

Верховним Судом у постанові від 02.11.2023 у справі № 160/11851/22 сформовано висновок щодо застосування пункту 1 Постанови № 168, який надалі підтримано Верховним Судом і в інших справах за подібних обставин, зокрема у постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 200/297/23, від 25.01.2024 у справі № 520/8343/22, від 21.03.2024 у справі № 160/12980/22, від 28.03.2024 у справі № 480/1364/23, від 25.04.2024 у справі № 160/10532/22.

Зокрема, Верховний Суд у пунктах 41-43 постанови від 02.11.2023 у справі № 160/11851/22 висновував щодо значення понять несення служби та проходження служби, а також сформулював висновок щодо їх тотожності.

Окрім того, у вказаній постанові Верховний Суд надав оцінку доводам ДУ "Центр пробації" про те, що право на отримання додаткової винагороди мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які саме несуть службу в органах та установах зазначеної Служби, суд зазначає таке.

Суд дійшов висновку, що у цьому випадку поняття "несення служби", яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю "проходження служби". Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому відзначив, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто Постанова № 168 (у редакції постанови від 22.03.2022) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану.

У справі № 160/12980/22 Верховний Суд відхилив аргументи ДУ "Центр пробації" щодо відмінності терміну несення служби від проходження служби, які були обґрунтовані посиланням на пункт 5 глави 13 розділу ІІІ Порядку № 925/5, оскільки розділ ІІІ під назвою Компенсаційні виплати містить лише 2 глави, в яких відсутнє поняття несення служби.

У справі № 200/297/23 Верховний Суд констатував безпідставність доводів ДУ "Центр пробації" про те, що за відсутності відповідних наказів командирів (начальників), на підставі яких здійснюється виплата додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168, відсутні і підстави для нарахування та виплати такої винагороди, позаяк, вказане свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права у позивача на таку винагороду.

Указана позиція підтримана в постанові Верховного Суду від 31.10.2024 у справі № 200/4975/22.

При цьому, спірний період, визначений позивачем, становить з 24.03.2022 по 01.06.2022.

З цього приводу суд зауважує, що прийменник "по" в поєднанні з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати включно з нею.

Водночас суд враховує, що постанова Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754 набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022, тому ця дата не підлягає включенню в період нарахування та виплати додаткової винагороди. Відповідно, останньою датою, за яку позивачу підлягає виплата додаткова винагорода, є 31.05.2022.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів суд зазначає таке.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів, у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку № 159 закріплено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Виходячи із зазначеного, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) виплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати доходів проводиться незалежно від порядку і підстав виплати доходів: добровільного чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 21.06.2018 (справа № 523/1124/17), від 03.07.2018 (справа № 521/940/17) та від 15.04.2019 (справа № 727/7818/16-а).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаційний характер.

Суд зауважує, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 № 21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі № 803/203/17.

Враховуючи наведене правове регулювання та викладену Верховним Судом правову позицію, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому компенсацію втрати доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Беручи до уваги відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050, ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Міністерство юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.03.2022 по 31.05.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 24.03.2022 по 31.05.2022 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану".

Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за весь період затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 24.03.2022 по дату виплати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 10 червня 2025 р.

10.06.25