Справа № 620/3058/25
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Чернігів Справа № 620/3058/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Головачової Є.В.,

представників позивача Коленченка О.О., Роменця М.О.,

представників відповідача Полегешко Л.А., Щербини Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області та просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №3951/ж10/25-01-07-00 (форма "Р") від 05.03.2025;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 3952/ж10/25-01-07-00 (форма "Р") від 05.03.2025.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків акта перевірки, які не відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються виключно на специфічному трактуванні положень ведення бухгалтерського обліку. Щодо господарських операцій між ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» та ФОП ОСОБА_1 вказує, що первинними документами повністю підтверджується надання ФОП ОСОБА_1 транспортних послуг відповідно до укладеного договору, всі господарські операції відображені в облікових регістрах у звітному періоді, у якому вони були здійснені. Надання вищевказаних послуг з перевезення вантажів ФОП ОСОБА_1 здійснювалось з метою виконання ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» договірних зобов`язань по поставці товарів за зовнішньо-економічним контрактом, акти надання послуг, містять всі обов`язкові реквізити, що дають можливість ідентифікувати осіб-підписантів з кожної сторони. Щодо покликання відповідача на заниження сум різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування у 2022 році на суму 11 985 667,95 грн по нерезиденту ООО «Акцент Груп» (РФ), чим, на думку відповідача, створено умови для заниження податку на прибуток підприємства. На підставі угоди про відступлення права вимоги від 23.09.2022 ТОВ "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ" відступило право вимоги, яке належить йому відповідно до умов Контракту №ВТ 07/06/16 від 07.06.2016, ТОВ «Імекс Трейдінг». ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» належним чином відобразила за правилами бухгалтерського обліку операції з відступлення права вимоги у відповідності до діючого законодавства. Крім того, документальною позаплановою перевіркою Головного управління ДПС у Чернігівській області з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні умов Контракту № ВТ 07/06/16 від 07.06.2016, не було встановлено порушень. Щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 вказує, що на підставі договору про надання послуг від 01.02.2024 ФОП ОСОБА_2 надавав послуги, визначені цим договором, акти виконаних робіт складались впродовж 10 (десяти) робочих днів після закінчення надання послуг, визначених в акті і період їх надання не дорівнював календарному місяцю, а становив значно більший термін (від двох місяців і більше), про що повідомлялось перевіряючих. Висновок відповідача, що кількість витрат людино-годин на виконання послуг не відповідає наявним трудовим ресурсам ФОП ОСОБА_2 є таким, що не відповідає фактичним обставинам надання послуг. Також вказує, що ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» в ході перевірки по взаємовідносинам з ТОВ «ДЕВПОРТ», на підтвердження реальності господарських операцій та правомірності включення понесених послуг до складу адміністративних витрат було надано перевіряючим всі первинні документи, які відображають факт реальності наданих послуг

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача подав до суду відзив, у якому позовні вимоги не визнав, вказавши на їх безпідставність та необґрунтованість. Так, в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» у вересні 2020 року документально оформлювало взаємовідносини з ТОВ «ДЕВПОРТ», проте протягом перевіряємого періоду у підприємства не з`явились нові постачальники, покупці канцелярських виробів. Отже, документи, які подані ТОВ "ДЕВПОРТ" на підприємство, не дозволяють встановити реальність виконання послуг та факт їх використання у господарській діяльності ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ», не надано наказ по підприємству з обґрунтуванням необхідності проведення маркетингових досліджень, не надано результати послуг з детальним та повним описом усіх питань відповідно до узгоджених напрямків надання послуг, неможливо підтвердити придбання маркетингових послуг з проведення дослідження ринку канцелярських товарів в Україні у контрагента ТОВ «ДЕВПОРТ». ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» у період з березня 2024 року по вересень 2024 року документально оформлювало взаємовідносини з ФОП ОСОБА_2 , проте акти виконаних робіт, складені з недотриманням вимог до первинних документів, кількість витрат людино-годин на виконання послуг не відповідає наявним трудовим ресурсам ФОП ОСОБА_2 , не надано звіт про надані послуги, копій результатів робіт, суми витрат документально оформлених з ФОП ОСОБА_2 не підтверджені первинними документами. ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» у період з травня 2023 року по серпень 2023 року документально оформлювало взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1 , проте акти надання послуг, виписані ФОП ОСОБА_1 , складені з недотриманням вимог до первинних документів, без зазначення посади та інших даних, що не дають можливість ідентифікувати особу, у ФОП ОСОБА_1 відсутні транспортні засоби, суми витрат не підтверджені первинними документами. Також перевіркою задекларованих ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» та встановлених у ході проведення перевірки показників у рядку 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» встановлено їх заниження на загальну суму 11 985 668 грн., в т.ч. за 2022 рік 11 985 668 грн. Так, в 2022 році по нерезиденту ООО «Акцент Груп» (РФ) списано заборгованість в сумі 11 985 667,95 грн. Сума цієї заборгованості у розмірі не відображена у р. 2.1.3 «Сума витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів або понад резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів) (підпункт 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 розділу III Податкового кодексу України)». ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» відступило право грошової вимоги з дисконтом, але відповідно до ч. 3 ст. 1077 ЦКУ передавати право грошової вимоги з дисконтом можна тільки банку або іншій фінансовій установі, тому угода укладена між ТОВ «Імекс Трейдінг» та ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» може бути визнана не дійсною, так як новий кредитор не належить до фінансових установ, грошову дебіторку можна йому відпустити виключно за номінальною вартістю. Також позивачем не підтверджено реальність виконання маркетингових послуг з проведення дослідження ринку канцелярських товарів в Україні на загальну суму 988 800 грн, в т.ч. ПДВ 164 800 грн, по яким сформований податковий кредит в наступному періоді - вересень 2020 року на суму 164800,00 грн, та факт їх використання в господарській діяльності, у звіті відсутні дані щодо імпорту канцелярських товарів, не проведена оцінка загального обсягу ринку, що включає обсяги імпорту, вітчизняного виробництва та залишків на складах. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно та відсутні підстави для їх скасування.

Представник позивача подав відповідь на відзив, заперечив проти доводів відповідача. Зазначив, що первинні документи по господарських операціях з ФОП ОСОБА_1 оформлені у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак такі документи є належними та допустимими доказами вчинення господарських операцій. Щодо твердження ГУ ДПС у Чернігівській області про можливе визнання недійсною угоди про відступлення прав, так як новий кредитор не належить до фінансових установ, зауважив, що єдиний висновок, викладений в акті перевірки, що стосувався нібито порушення податкового і бухгалтерського обліку господарської операції за Угодою про відступлення прав від 23.09.2022. Угоду про відступлення прав від 23.09.2022 не можна кваліфікувати як договір факторингу, оскільки вона за своєю правовою природою є договором відступлення прав вимоги (цесії), укладення якого врегульовано статтями 512-519 ЦК України, суб`єктний склад якого не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, а тому для його укладення не вимагається наявність у ТОВ «Імекс Трейдінг», як нового кредитора, ліцензії на право здійснення фінансових послуг факторингу. Угода про відступлення прав від 23.09.2022 у встановленому порядку не була визнана судом недійсною, а тому висновки та припущення ГУ ДПС у Чернігівській області, викладені у відзиві на позов, суперечать вимогам чинного законодавства. Всі господарської операції з відступлення права вимоги за Угодою про відступлення прав від 23.09.2022 відображені належним чином в бухгалтерському та податковому обліку ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ». Підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Також представник позивача надав додаткові пояснення, уточнивши, що ненадання платником податків відповідачу рішення господарського суду Чернігівської області від 18.07.2023 у справі №927/1085/22 під час проведення перевірки, попри відсутності зацікавленості відповідача щодо цього, та наявності рішення господарського суду Чернігівської області у справі №927/1085/22 у відкритому доступі не може бути підставою для відмови в позові позивачу у даній справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив з урахуванням додаткових пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві та запереченнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ" зареєстроване у встановленому законом порядку як юридична особа, про що 19.01.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис, з 20.01.2015 перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Чернігівській області (Чернігівська ДПІ).

Основним видом економічної діяльності ТОВ "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ" є оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (т. 1 а.с. 6366).

Головним управлінням ДПС у Чернігівській області на підставі наказу від 02.01.2025 №1-п проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 30.09.2024 з питань правомірності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 30.09.2024 відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 17.02.2025 №2720/Ж5/25-01-07-01-01 документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі по тексту акт перевірки) (т. 1 а.с. 76234).

Відповідно до висновків акта перевіркою встановлено порушення, зокрема:

- п.п.134.1 п.134 ст.134, п.п.139.2.1 п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.4, п.5, п.6, п.19 П(С)БО 16 «Витрати», в наслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 479 312 грн, в тому числі: за 2020 рік на суму 148 320 грн, за 2022 рік на суму 2 157 420 грн, за 2023 рік на суму 17 806 грн, за 9 міс 2024 року на суму 155 766 грн;

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 164 800 грн, в тому числі за вересень 2020 року на суму 164 800 грн.

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 05.03.2025 №3951/ж10/25-01-07-00 (форми "Р"), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 3 099 140 грн, з яких 2 479 312,00 грн за основним зобов`язанням, 619 828,00 грн - штрафні санкції (т. 1 а.с. 11);

- від 05.03.2025 №3952/ж10/25-01-07-00 (форми "Р"), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 206 000,00 грн, з яких 164 800,00 грн за основним зобов`язанням, 41 200,00 грн - штрафні санкції (т. 1 а.с. 13).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Підпунктом 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Поняття та порядок проведення документальної планової перевірки, визначені ст.77 ПК України, дотримано. Строки проведення виїзної перевірки не порушено. Підстави проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивачем не оскаржуються.

При цьому, дослідивши фактичні обставини нарахування податкового зобов`язання, судом враховано, що згідно із пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи із врахуванням визначення терміну "податкове зобов`язання", вказаного в пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України.

В силу пп.9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України до загальнодержавних податків належать, зокрема податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість.

Податок, платник податку, оподаткування, оподатковуваний прибуток для цілей розділу III цього Кодексу - податок на прибуток підприємств, платник податку на прибуток підприємств, оподаткування податком на прибуток підприємств, прибуток, який підлягає оподаткуванню (пп. 14.1.165 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (пп. 14.1.178 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату дог оподаткування (прибутку).

Згідно з пп.139.2.1 п.139.2 ст.139 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів або резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів або понад резерв очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів).

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, за придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, регулюється статтею 200 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.7 ст.200 ПК платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з п.201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10. ст.201 ПК України)

Сукупний аналіз зазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Суд зазначає, що позбавлення платника податків права на податковий кредит за умови наявності в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином зареєстрованих податкових накладних залежить від умов, на підставі яких такі податкові накладні не можуть бути використані для формування податкового кредиту.

Водночас, суд зважає на те, що норми ПК України зобов`язують платників податків формувати показники податкової звітності на підставі даних, підтверджених первинними документами регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності, іншими документами, які пов`язані з обчисленням і сплатою податків.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

У статті 1 Закону №996-XIV надано визначення термінів, зокрема господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ч.1 ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Верховний Суд сформував сталу та послідовну практику щодо застосування вищенаведених правових норм. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 вказала ряд важливих правових висновків, зокрема, про таке.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення суб`єктами господарювання відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.

По-перше, щодо взаємовідносин ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» з ФОП ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

05.05.2023 між ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) укладено заяву-договір про надання транспортних послуг №1, відповідно до умов якої Перевізник надає послуги з перевезення вантажу згідно наступних вимог, у тому числі: Маршрут: м. Чернігів Україна - м. Софія, Болгарія. Дата завантаження 09.05.2023. Дата вивантаження: 15.05.2023 (т. 1 а.с. 15).

На виконання договірних зобов`язань ФОП ОСОБА_1 здійснив замовлене перевезення у визначені строки, що підтверджується Міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №09051 від 09.05.23 з відмітками митних органів, актом надання послуг №214 від 15.05.2023, якій скріплений підписами та печатками сторін, митною декларацією №23UA25UO (т. 1 а.с. 16, 17, т. 2 а.с. 38, 4147).

13.07.2023 між ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) укладено заяву-договір про надання транспортних послуг №2, у відповідності до умов якої Перевізник надає послуги з перевезення вантажу згідно наступних вимог, в тому числі: Маршрут: м. Чернігів Україна - м. Софія, Болгарія. Дата завантаження 19.06.2023. Дата вивантаження: 24.06.2023 (т. 1 а.с. 18).

На виконання договірних зобов`язань ФОП ОСОБА_1 здійснив замовлене перевезення у визначені строки, що підтверджується Міжнародною товарно- транспортною накладною (CMR) №930550 від 19.07.2023 з відмітками митних органів та актом надання послуг №317 від 27.07.2023, якій скріплений підписами та печатками сторін (т.1 а.с. 19, 20, т. 2 а.с. 40) .

31.07.2023 між ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) укладено заяву-договір про надання транспортних послуг №3, відповідно до умов якої Перевізник надає послуги з перевезення вантажу згідно наступних вимог, в тому числі: Маршрут: м. Чернігів Україна - м. Софія, Болгарія. Дата завантаження 02.08.2023. Дата вивантаження: 08.08.2023 (т. 1 а.с. 21).

На виконання договірних зобов`язань ФОП ОСОБА_1 здійснив замовлене перевезення у визначені строки, що підтверджується Міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №141016 від 02.08.23 з відмітками митних органів, актом надання послуг №335 від 09.08.2023, якій скріплений підписами та печатками сторін, митною декларацією №23UA48U5 (т. 1 а.с. 22, 23, т. 2 а.с. 39, 4854).

Послуги з перевезення вантажів ФОП ОСОБА_1 здійснювалось з метою виконання ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» договірних зобов`язань по поставці товарів за зовнішньо-економічним Контрактом №VT-21/01/21 від 21.01.2021, укладеним з компанією OFFICE ZONE LTD (Болгарія), що підтверджується копією контракту з додатковими угодами (т. 1 а.с. 2632).

Оплата послуг підтверджується платіжними інструкціями №459 від 16.05.2023, №1159 від 28.07.2023, №1347 від 14.08.2023 (т. 1 а.с. 2425).

Таким чином, первинні документи по вказаних господарських операціях з ФОП ОСОБА_1 оформлені відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак, такі документи є належними та допустимими доказами вчинення господарських операцій.

По-друге, щодо взаємовідносин ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» з ФОП ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

За результатами перевірки, Головним управлінням ДПС у Чернігівської області зроблено висновки про те, що згідно наданих актів виконаних робіт, які складені з недотриманням вимог до первинних документів, встановлених ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлено, що кількість витрат людино-годин на виконання послуг не відповідає наявним трудовим ресурсам ФОП ОСОБА_2 . Суми витрат документально оформлених з ФОП ОСОБА_2 не підтверджені первинними документами, а тому взаємовідносини ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» з ФОП ОСОБА_2 не опосередковувались реальним виконанням операцій, які становлять їх предмет.

Судом встановлено, що 01.02.2024 між ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір про надання послуг (т. 1 а.с. 5556), за умовами якого час від часу і виключно за запитом Замовника Виконавець погоджується надавати послуги, включаючи, але не обмежуючись: налаштування апаратного та програмного забезпечення; конфігурація серверів та інфраструктурних елементів; інсталяція серверів/сервісів та модернізація існуючих; послуг обслуговування комп`ютерної техніки; написання серверного програмного забезпечення; програмування 1С; перевірка коду 1С; написання звітів для програми 1С; тестування апаратного забезпечення; налаштування робочих станцій, мереж та мережевого обладнання (роутери, модеми); організація резервного копіювання даних; організація віддаленого доступу; реєстрування користувачів у локальній мережі Замовника, надання їм права доступу відповідно до їхніх ролей; контроль використання користувачами мережевого обладнання, серверів та робочих станцій Замовника; проведення закупки нового апаратного та програмного забезпечення ("Послуги"), і Замовник погоджується платити за Послуги (п. 1.1.). Остаточна кількість, вартість, об`єм наданих послуг визначається у підписаному сторонами Акті прийому-передачі наданих послуг (п. 2.2.)

Відповідно до п 2.6. договору про надання послуг від 11.02.2024 якщо інше не встановлено Сторонами, впродовж 10 (десяти) робочих днів після закінчення надання Послуг, або після закінчення календарного місяця, в якому надавались послуги (у випадку якщо сторонами передбачена щомісячна оплата послуг) Виконавець надає Замовникові підписаний зі свого боку Акт прийому-передачі наданих Послуг (виконаних робіт).

Таким чином, акти виконаних робіт №03-2024 від 30.04.2024, №07-2024 від 03.07.2024, №03 від 30.09.2024 (т. 1 а.с. 53, 54) складались впродовж 10 (десяти) робочих днів після закінчення надання послуг, визначених в акті і період їх надання не дорівнював календарному місяцю, а становить більший термін (від двох місяців і більше), що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 90).

Суд також зауважує, що за своєю суттю договір по надання послуг від 01.02.2024 є господарським договором, тобто договором про надання послуг, де відсутній трудовий договір та не встановлені норми робочого часу. У такому випадку не поширюються норми статті 50 Кодексу законів про працю України, які регулюють працю на умовах повного робочого часу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ», незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про нереальність господарських операцій з ФОП ОСОБА_2 . Висновки відповідача про те, що оформлений правочин не опосередковувався реальним виконанням операції, яка становить його предмет, не знайшов свого підтвердження та спростовується наданими позивачем документами на підтвердження реальності надання послуг відповідно до договору.

По-третє, щодо взаємовідносин з ТОВ «ДЕВПОРТ» суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.108 п.14.1 ст.14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Суд зауважує, що головною умовою для врахування у складі податкових витрат на проведення маркетингових послуг є їх документальне підтвердження та зв`язок таких витрат із господарською діяльністю платника податку.

Підтвердженням зв`язку витрат на маркетингові послуги з господарською діяльністю суб`єкта господарювання можуть бути наказ по підприємству про необхідність проведення таких маркетингових досліджень, час проведення, територію, межі тощо, договір на проведення маркетингових досліджень, із зазначенням виду маркетингових досліджень, мети їх проведення тощо. На підтвердження фактичного отримання маркетингових послуг можуть бути надані акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання таких послуг, звіт про проведення маркетингових досліджень, у якому мають бути викладені результати таких досліджень і надані рекомендації замовнику.

Акт приймання-передачі послуг повинен мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». В актах виконаних робіт мають бути конкретний перелік наданих послуг, місце і дата їх надання, а також зазначено, в чому виражено їх результат.

У звіті про проведення маркетингових досліджень повинна міститися інформація, зокрема, про аналіз конкуренції між найбільшими виробниками на оптовому та роздрібному ринках продажу і оцінку рівня конкуренції, основні тенденції розвитку ринку, динаміку зміни цін, асортимент продукції (товару), політику ціноутворення, аналіз імпорту й експорту продукції (товарів) та їх вплив на ринок, потенційних споживачів і кількісні показники (місткість ринку) планованого продажу, прогнозний план продажу, оцінку ризиків, фінансовий план, аналіз ефективності проєкту, прогнозний рівень рентабельності, термін окупності проєкту, висновки та рекомендації за результатами проведеного дослідження.

Таким чином, лише при дотриманні зазначених вище умов платники податку мають право віднести витрати на маркетингові послуги до складу витрат.

Судом встановлено, що наказом директора ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» від 31.07.2020 №12-7/Госп/М з метою просування, розширення ринку збуту, підвищення конкурентоспроможності, збільшення обсягів продаж департаменту маркетингу наказано здійснити комплексне дослідження ринку канцелярських товарів в Україні за такими напрямками: сегментація ринку канцелярських товарів, аналіз попиту на різні види канцелярських товарів, визначення обсягу ринку канцелярських товарів в Україні, частка імпорту на вітчизняному ринку канцелярських товарів (т. 1 а.с. 61).

03.08.2020 між ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» (Замовник) та ТОВ «ДЕВПОРТ» (Виконавець) укладено договір надання маркетингових послуг №03/08/2020, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором Замовник доручає Виконавцеві, а Виконавець зобов`язується надати останньому маркетингові послуги з проведення дослідження ринку канцелярських товарів в Україні за напрямками, визначеними в цьому договорі, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги (т.1 а.с. 5758).

Відповідно до акта приймання-передачі послуг №30 від 31.08.2020 в період з 03.08.2020 по 31.08.2020 ТОВ «ДЕВПОРТ» надало, а ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» прийняло маркетингові послуги з проведення дослідження ринку канцелярських товарів в Україні за напрямками: сегментація ринку канцелярських товарів в Україні, аналіз попиту на різні види канцелярських товарів, обсяг ринку канцелярських товарів в Україні на 20192020 роки, частка імпорту на вітчизняному ринку канцелярських товарів. Загальна вартість послуг склала без ПДВ 824 000,00 грн, ПДВ 164 800,00 грн, загальна вартість послуг з ПДВ становить 988 800,00 грн (т. 1 а.с. 59).

Оплата за надані маркетингові послуги підтверджується рахунком на оплату №21 від 03.08.2020 (т. 1 а.с. 62)

На підтвердження фактично наданих маркетингових послуг позивачем також надано аналіз «Конкуренти та ринок 2019» та пояснювальна записка до проведеного аналізу «Конкуренти та ринок 2019» (т. 2 а.с. 91-97, 107134).

Крім того, позивачем надано звіт від 31.08.2020 «Про дослідження ринку канцелярських товарів», у якому викладені результати дослідження, зазначено напрямки дослідження, висновки щодо подальшої господарської діяльності позивача з огляду на проведене дослідження (т. 1 а.с. 60).

Вказані господарські відносини відображені в бухгалтерському обліку позивача, що відображено у оборотно-сальдовій відомості за 2022 рік (т. 2 а.с. 105-106).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ», незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про нереальність господарських операцій з ТОВ «ДЕВПОРТ». Отже, позивачем підтверджено первинними документами використання маркетингових послуг ТОВ «ДЕВПОРТ» за умовами договору про надання маркетингових послуг від 03.08.2020 №03/08/2020, що правомірно були включені до податкового кредиту у вересні 2020 року у сумі 164 800,00 грн.

По-четверте, щодо заниження показників у рядку 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» на загальну суму 11 985 668 грн, у тому числі за 2022 рік 11 985 668 грн, суд зазначає наступне.

07.06.2016 між ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» (Продавець) та ООО «Акцент Груп» (РФ) (Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт №ВТ 07/06/16.

На виконання умов контракту №ВТ 07/06/16 ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» поставлено ООО «Акцент Груп» (ОФ) товари, що не заперечується відповідачем.

Проте ООО «Акцент Груп» (ОФ) своїх зобов`язань належним чином не виконало, за отриманий товар в повному розмірі не розрахувалось.

Станом на 22.09.2023 заборгованість ООО «Акцент Груп» (РФ) перед ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» становила 21 709 037,15 руб.

23.09.2022 між ТОВ «Імекс Трейдінг» (далі - Цесіонарій), ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» (далі - Цедент) та ТОВ «Акцент Груп» (РФ) (далі - Боржник) укладено угоду про відступлення прав (далі - Угода) (т. 1 а.с. 3334).

Суд зауважує, що вказана Угода є дійсною та нечинною у встановленому законом порядку не визнавалась.

Відповідно до п. 1.1 Угоди Цедент відступає, а Цесіонарій приймає права вимоги до боржника, яке належить Цеденту згідно з контрактом №ВТ 07/06/16 від 07.06.2016, по якому боржник є покупцем, а Цедент - постачальником, а саме: право вимоги оплати повної вартості поставленого, але неоплаченого товару, на загальну суму 21 709 037,15 рублів, що еквівалентно 13 317 408,84 грн по курсу НБУ на момент укладення даної угоди.

Згідно з п. 1.2 Угоди права Цедента переходять до Цесіонарія на тих умова, які є у Цедента до моменту переходу прав вимоги до Цесіонарія, в тому числі, але не виключно: право вимоги оплати повної вартості поставленого, але неоплаченого товару, указану в п. 1.1 Угоди суму; всі інші права, надані Цеденту в силу закону та інших нормативно-правових актів України, в повному об`ємі.

В рамках угоди під контрактом розуміється контракт №ВТ 07/06/16 від 07.06.2016, включаючи всі додаткові угоди, додатки до нього, а також інші документи, які є його невід`ємною частиною (п. 1.3 Угоди).

Згідно з п. 1.5 Угоди підписанням даної угоди сторони підтверджують передачу Цедентом Цесіонарію всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги до боржника.

У відповідності до п. 2.1. Угоди Сторони дійшли згоди, що за уступку прав за Контрактом Цессіонарій сплачує Цеденту грошові кошти в розмірі в розмірі 1 331 740,89 грн(далі по тексту - ціна Угоди).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.07.2023 у справі №927/1085/22, яке набуло законної сили 18.08.2023, позов ТОВ «Імекс Трейдінг» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ТОВ "Акцент Груп" (ОГРН 588, провулок Кожевницький 1-й, будинок, 6, будова 1, офіс 18Ж, поверх 2, приміщення VI, м. Москва, Російська Федерація, 115114) на користь ТОВ "Імекс Трейдінг" (, вул.Дніпровська, 34, м. Чернігів, 14010) борг в сумі 21 709 037,15 рублів та 194 371,86 грн витрат зі сплати судового збору (т. 1 а.с. 3543).

Відповідно до довідки про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 28.04.2023 №4406/Ж5/25-01-07-06-01 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області з 19.04.2023 по 25.04.2023 проводилась документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні умов Контракту №ВТ 07/06/16 від 07.06.2016, в рамках якої досліджувались вищевказані господарські правовідносини, і за результатами якої не було встановлено порушень (т. 1 а.с. 4451).

Згідно з пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до приписів п.5 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства) за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п.4 Національним положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2020 за №27/4248, прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об`єкта витрат економічно доцільним шляхом.

Відповідно до п.6. Національним положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Отже, у бухгалтерському обліку доходами або витратами операцій з відступлення права вимоги повинен визнаватися тільки фінансовий результат від проведення такої операції - прибуток (дохід) або збиток (витрати).

При цьому, ПК України не передбачено коригування фінансового результату до оподаткування за операціями з відступлення права вимоги. Такі операції відображаються при формуванні фінансового результату до оподаткування згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до бухгалтерської довідки від 14.03.2025 за результатами господарської операції за Угодою про відступлення прав від 23.09.2022 ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» здійснило відповідні відображення цих операцій за правилами бухгалтерського обліку, а саме (т. 1 а.с.52):

Сальдо заборгованості станом 23.09.2022 21 709 037,15 RUB, балансова вартість 12 068 922,11 грн.

23.09.2022 - Переоцінено суму заборгованості згідно курсу НБУ станом на 23.09.2022 0,61345 грн за 1 російський рубль. Сума заборгованості складає 13 317 408,84грн. (21 709 037,15 RUB х 0,61345 грн/RUB), рахунок Дт - 362, рахунок Кт - 714, сума, грн - 1 248 486,73.

23.09.2022 - Відображено передачу боргу згідно угоди, рахунок Дт - 6854, Рахунок Кт - 362, сума, грн - 1 331 740,89.

23.09.2022 - Відображено витрати від переуступки прав на заборгованість, рахунок Дт - 949, рахунок Кт 362, сума, грн - 11 985 667,95.

Згідно з Угодою про відступлення права вимоги заборгованість в сумі 21 709 037,15 RUB (Двадцять один мільйон сімсот дев`ять тисяч тридцять сім російських рублів 15 коп.) перераховується на момент ухвалення Угоди по курсу НБУ. Курс НБУ гривні до рубля станом на 23.09.2022 складав 0,61345 гривень за 1 російський рубль. Таким чином, сума заборгованості, вартість якої в обліку складала 12 068 922,11 грн, дооцінювалась до суми 13 317 408,84 грн. Сума позитивної курсової різниці склала 1 248 486,73 грн.

Відповідно до вимог Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.2020 за №515/4736, ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» визначило курсові різниці на дату здійснення господарської операції.

Порядок визначення курсових різниць наведено у Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів».

Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств та організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.12.2999 за №893/4186, інформація про доходи від курсових різниць відображається на субрахунку 714 «Дохід від операційної курсової різниці».

Сума доходів складає 13 317 408,84 грн - 12 068 922,11 грн = 1 248 486,73 грн.

Операції з ТОВ «Імекс Трейдінг» були відображені на рахунку 6851 "Розрахунки з іншими кредиторами", що відповідає вимогам Інструкції про застосування Плану рахунків активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств та організацій.

Для списання витрат від передачі заборгованості використано рахунок 949 «Інші витрати операційної діяльності», що відповідає вимогам Інструкції про застосування Плану рахунків активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств та організацій та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати».

Витрати в розмірі різниці між вартістю передачі та балансовою вартістю переданої заборгованості списані на рахунок 949 «Інші витрати операційної діяльності».

Фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» при складанні Декларації з податку на прибуток за операціями з відступлення права вимоги не коригувався. Ці господарські операції відображені в складі об`єкта оподаткування за правилами бухгалтерського обліку (т. 2 а.с. 72-87)

За наведених обставин ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» відобразила за правилами бухгалтерського обліку операції з відступлення права вимоги відповідно до норм діючого законодавства. Не знайшло підтвердження заниження позивачем суми різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 11 985 667,95 грн, в тому числі за 2022 р. 11 985 667,95 грн. Факт не збільшення фінансового результату до оподаткування на витрати від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів або понад резерв очікуваних збитків (зменшення корисності активів) не підтвердився, відтак відсутнє порушення позивачем пп.139.1 п.139.2 ст.139 ПК України.

Зважаючи на викладене, суд не погоджується із фактами порушень податкового законодавства, що встановлені відповідачем в акті документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ", які стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень №3951/ж10/25-01-07-00 від 05.03.2025 та №3952/ж10/25-01-07-00 від 05.03.2025.

Отже, податкові повідомлення-рішення від №3951/ж10/25-01-07-00 від 05.03.2025, №3952/ж10/25-01-07-00 від 05.03.2025 є такими, що суперечать чинному законодавству, та такими, що належить скасувати.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Крім того, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з огляду на межі заявлених позовних вимог, системний аналіз положень чинного законодавства України, оцінку поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на такі обставини.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16. 11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07. 2013 №6-рп/2013.

Відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин 6 та 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань; безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 21 400,00 грн.

Представник відповідача заперечив щодо розміру витрат на правничу допомогу, зазначивши, що такі витрати не відповідають критеріям пропорційності щодо предмета спору, оскільки є завищеними. Вказав, що предмет позову не є неординарним. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка та направлення адміністративного позову до суду не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині здійснення правового аналізу та вивчення наданих документів, існуючої судової практики та правових висновків Верховного Суду у подібних спорах, побудови стратегії захисту клієнта, аналізу документації клієнта пов`язаної з вищезазначеною справою, підготовки до виступу. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими». Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в тому числі і в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 21 400,00 грн.

Представниками позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копію ордера на надання правничої допомоги від 18.03.2025 серії СВ №1120071; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; договір про надання правничої допомоги від 17.03.2025 №17-03-20-пб, відповідно до умов якого сторони домовились, що гонорар адвоката за підготовку та подання до Чернігівського окружного адміністративного суду позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 05.03.2025 №3951/ж10/25-01-07-00, №3952/ж10/25-01-07-00 складає 21 400 грн, у випадку необхідності представлення інтересів клієнта адвокатом в судових засіданнях, гонорар складає 3210,00 грн за кожне судове засідання, в якому приймав участь адвокат; платіжну інструкцію від 17.03.2025 №859, якою підтверджено сплата ТОВ «ВІВАТ ТРЕЙДІНГ» Коленченко О.О. 21 400,00 грн за послуги згідно договору №17-03-25-пб від 17.03.2025 (т. 1 а.с. 10, 67, 68, т. 2 а.с. 224226).

Суд звертає увагу, що вказані вище документи оформлені належним чином, є взаємопов`язаними, містять посилання на спірні правовідносини, розрахунок наданих адвокатом послуг, які віднесені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI до правничої допомоги.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа №10.12.2019).

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 400,00 грн, що заявлений до стягнення з відповідача є обґрунтованим та об`єктивним, пропорційним предмету спору і таким, що підпадає під критерій розумності.

Відповідно до квитанції від 17.03.2025 №858 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 24 224,00 грн (т.1 а.с. 69).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 24 224,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 21 400,00 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241- 243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлянням ДПС у Чернігівській області №3951/ж10/25-01-07-00 від 05.03.2025, №3952/ж10/25-01-07-00 від 05.03.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ" судовий збір у розмірі 24 224 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири) грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 21 400 (двадцять одна тисяча чотириста) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 09 червня 2025 року.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІВАТ ТРЕЙДІНГ" (вул.Гетьмана Полуботка, 18, м.Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14000, ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул.Реміснича, 11, м.Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124).

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО