Справа № 400/6563/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6563/24

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючого судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Федусика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), третя особа - Військова частина НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати додаткової грошової допомоги, збільшеної до 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» (далі Постанова №168) за період стаціонарного лікування наслідків отриманого 30.07.2023 тяжкого поранення, а саме: за період 13.08.2023 по 15.08.2023 та 27.10.2023 по 13.12.2023;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити додаткову грошову допомогу за час лікування в повному обсязі за період часу з 13.08.2023 по 15.08.2023 та 27.10.2023 по 13.12.2023 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я) внаслідок отриманого тяжкого поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що через отримання тяжкого поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини, у період з 30.07.2023 по 26.01.2024 він проходив безперервне лікування в різних закладах охорони здоров`я.

Позивач пояснює, що відповідно до наказів командира ВЧ НОМЕР_1 № 396 від 05.11.2023 та № 79 від 05.03.2024 відповідач виплатив додаткову грошову винагороду, але не за всі дні перебування на лікуванні. Так, за період лікування внаслідок поранення з 13.08.2023 по 15.08.2023 та з 27.10.2023 по 13.12.2023 додаткова грошова винагорода не виплачена та наказами командира ВЧ НОМЕР_1 ці періоди не охоплені.

Позивач вважає, що оскільки в ці періоди часу він перебував на стаціонарному лікування, що підтверджується відповідними медичними документами, відповідач допустив протиправну бездіяльність та не правомірно не включив в накази на виплату додаткової грошової винагороди ці періоди лікування.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової допомоги, збільшеної до 100 000 грн., передбаченої Постановою № 168, за період стаціонарного лікування наслідків отриманого 30.07.2023 тяжкого поранення, а саме за період 13.08.2023 по 15.08.2023 та 27.10.2023 по 13.12.2023.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової допомоги виходячи з розміру 100000 грн. щомісячно, пропорційно періоду знаходження його на лікуванні з 13.08.2023 по 15.08.2023 та 27.10.2023 по 13.12.2023, відповідно до Постанови №168.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_3 надала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції помилково не врахував, що позивач задля отримання спірної допомоги не подав до ВЧ НОМЕР_1 рапорт з перевідним епікризом № 6091 про те, що він перебував на лікуванні у відділенні судинної хірургії клініки Військово-медичного центру Центрального регіону України (м. Вінниця) з 14.08.2023 по 16.08.2023.

Також апелянт вважає, що суд не надав оцінку тому факту, що позивач не надав до ВЧ НОМЕР_1 виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23.11.2023 про перебування на лікуванні з 26.10.2023 по 23.11.2023 в ДКП Вінницьке експериментальне протезно-ортопедичне підприємство.

Так само, як указує апелянт, позивач не надав ВЧ НОМЕР_1 виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1740.23 ВЧ НОМЕР_4 , направленої в Вінницьке казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство, про те що ОСОБА_1 поступив до стаціонарного відділення 23.11.2023 та проходив лікування з 23.11.2023 по 14.12.2023.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати додаткової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168, оскільки позивач не подав військовій частині документи, які підтверджують його перебування на лікуванні.

Окремо апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що позивач пропустив строк звернення до суду.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції зазначає про безпідставність та необґрунтованість поданої скарги.

Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Третя особа ВЧ НОМЕР_2 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 відповідного до Наказу № 36 з 13.02.2023 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді стрільця-снайпера, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_5 .

30.07.2023 під час виконання бойового завдання ОСОБА_1 отримав тяжку травму, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №3504 від 27.08.2023. Травма отримана під час виконання бойового завдання під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації у результаті обстрілу противника.

30.07.2023 біля н.п. Урожайне, Донецької області під час захисту Батьківщини позивач отримав такі травми: вибухова травма, травматична ампутація лівої гомілки на рівні верхньої треті, вогнепальне осколкове поранення лівого передпліччя, плеча.

30.07.2023 позивачу проведена ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки, первинна хірургічна обробка вогнепальних ран, фасціотомія лівого стегна.

В період з 31.07.2023 по 12.08.2023 відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого №12441 Центр травматології та ортопедії КП ДОКЛМДОР ОСОБА_1 направлений до стаціонарного відділення центру травматології та ортопедії КП Дніпровська обласна клінічна лікарня імені І.І, Мечникова ДОР.

З 14.08.2023 по 16.08.2023 відповідно до перевідного епикризу №6091 позивач перебував на лікуванні у відділенні судинної хірургії клініки (малоінвазивної хірургії) Військово- медичного клінічного центру Центрального регіону України (м. Вінниця).

В період з16.08.2023 по 20.09.2023 відповідно до виписки № 786 з медичної карти стаціонарного хворого №4092/565 ОСОБА_1 поступив до стаціонарного відділення Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю м. Вінниця.

В період з 20.09.2023 по 26.10.2024 відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1391, ОСОБА_1 поступив до стаціонарного відділення ВЧ НОМЕР_4 .

В період з 26.10.23 по 23.11.2023, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23.11.2023, ОСОБА_1 поступив до стаціонарного відділення ДКП Вінницьке експериментальне протезно-ортопедичне підприємство.

В період з 23.11.2023 по 14.12.2023 відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1740.23 ВЧ НОМЕР_4 , направленої у Вінницьке казене експериментальне протезно-ортопедичне підприємство, ОСОБА_1 поступив до стаціонарного відділення.

В період з 14.12.2023 по 11.01.2024 відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.01.2024, ОСОБА_1 поступив до стаціонарного відділення ДКП Вінницьке експериментальне протезно-ортопедичне підприємство.

В період з 11.01.2024 по 26.01.2024 відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №71, ОСОБА_1 поступив до стаціонарного відділення ВЧ НОМЕР_4 .

Відтак, позивач безперервно знаходився на лікуванні (реабілітації) з 30.07.2023 по 26.01.2024 у зв`язку із отриманням травми, яка є тяжкою та пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідками ВЛК від 24.10.2023 № 1224, від 28.11.2023 №1419, від 14.12.2023 № 1514 та від 23.01.2024 № 113/1.

Згідно до свідоцтва про хворобу № 113 від 23.01.2024 позаштатна госпітальна ВЛК НОМЕР_6 , за розпорядженням командира ВЧ НОМЕР_4 № 113 від 23.01.2024 провела медичний огляд з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Згідно пункту 12 вказаного свідоцтва - поранення Так, пов`язане із захистом Батьківщини, згідно пункту 13 - Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, тощо: на підставі ст. 63а, 78а графи 11 Розкладу хвороб - непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Вказане свідоцтво затверджено 11 Регіональною ВЛК постановою від 29.01.2024.

06.03.2024 наказом командира ВЧ НОМЕР_7 № 63-РС (по особовому складу), матрос ОСОБА_1 звільнений, відповідно до п. 1.1 № 63-РС у запас за пп.б п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

06.04.2024 Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №97 з 06.04.2024 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідно до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №518382 ОСОБА_1 в період огляду 10.05-31.05.2024 встановлена друга група інвалідності - поранення/травма, пов`язане із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена безстроково.

Листом від 24.06.2024 № 4416 ВЧ НОМЕР_1 у відповідь на адвокатський запит, повідомила, що додаткова винагорода у спірний період не виплачена та зазначила про необхідність звернення до ВЧ НОМЕР_2 , оскільки ВЧ НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_2 , відповідно всі належні види грошового забезпечення проходили через платіжні інструкції ВЧ НОМЕР_2 .

Вважаючи невиплату додаткової винагороди протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, проаналізувавши пункт 1 Постанови №168, виходив із того, що включенню до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, підлягають особи, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини та перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення, за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно медичних документів, позивач з 13.08.2023 по 15.08.2023 та з 27.10.2023 по 13.12.2023 перебував на лікуванні, однак за цей період додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 відповідачем не виплачувалась, що є протиправною бездіяльністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі і вище - Закон № 2232-ХІІ).

Частина 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Стаття 1-2 Закону №2011-ХІІ встановлює, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частини 2-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначають, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який існує і на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168.

Приписами пункту 1 Постанови №168, яка діяла з 24.02.2022, було визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

При цьому, у цій редакції Постанови №168, не було передбачено виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, особам, які, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» було внесені зміни, якими, серед іншого, пункт 1 доповнений абзацом такого змісту:

«Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

-у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії».

Крім того, у цій постанові Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 указав, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, з 24.02.2022 усі військовослужбовці Збройних Сил мають право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., якщо перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії».

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністром оборони України прийнято рішення окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, яким серед іншого у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 № 402 (далі Положення №402), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що відповідно до довідки №3504 від 27.08.2023, матрос ОСОБА_1 30.07.2023 приблизно 08:15 біля н.н. Урожайне, Донецької області в результаті ворожого обстрілу під час ведення наступальних штурмових дій отримав такі травми: ВТ. Травматична ампутація лівої гомілки на рівні верхньої треті. ВОП лівого передпліччя, плеча. Поранення отримане під час виконання обов`язків військової служби, а саме виконання бойового завдання під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації у результаті обстрілу противника. Вказана подія не пов`язана з необережністю, порушенням техніки безпеки чи неналежним виконанням службових обов`язків, з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Під час бойових дій був у захистах індивідуального захисту, а саме шоломі кевларовому та бронежилеті. Поранення ТАК, пов`язане з захистом батьківщини.

Як зазначено вище у рішенні, позивач безперервно знаходився на лікуванні (реабілітації) з 30.07.2023 по 26.01.2024 у зв`язку із отриманням травми, яка є тяжкою та пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідками ВЛК від 24.10.2023 № 1224, від 28.11.2023 №1419, від 14.12.2023 № 1514 та від 23.01.2024 № 113/1.

Факт перебування позивача також підтверджується відповідними виписками медичної карти та свідоцтвом про хворобу №113 від 23.01.2024.

При цьому, згідно свідоцтва про хворобу № 113 від 23.01.2024, ВЛК ВЧ НОМЕР_4 провела медичний огляд з метою визначення ступеню придатності до військової служби та визнала, що поранення Так, пов`язане із захистом Батьківщини, а згідно ст. 63а, 78а графи 11 Розкладу хвороб позивач непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 задля отримання спірної допомоги не подав до ВЧ НОМЕР_1 рапорт з перевідним епікризом № 6091 про перебуваня на лікуванні у відділенні судинної хірургії клініки Військово-медичного центру Центрального регіону України (м. Вінниця) з 14.08.2023 по 16.08.2023, виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23.11.2023 про перебування на лікуванні з 26.10.2023 по 23.11.2023 в ДКП Вінницьке експериментальне протезно-ортопедичне підприємство, а також виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1740.23 ВЧ НОМЕР_4 , про перебування на лікуванні з 23.11.2023 по 14.12.2023.

Апелянт зазначає, що у зв`язку з цим у ВЧ НОМЕР_1 були відсутні відомості про знаходження позивача на стаціонарному лікуванні у ці періоди, правові підстави для виплати допомоги відсутні.

З цього приводу колегія суддів вважає доречним звернутися до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно статті 58 якого командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

За приписами абзацу 7 статті 59 Статуту внутрішньої служби командир зобов`язаний завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Колегія суддів вважає недоречними посилання в обґрунтування невиплати у вказані періоди передбаченої Постановою № 168 грошової допомоги на те, що ВЧ НОМЕР_1 не володіла інформацією про місцезнаходження позивача та про неподання останнім відповідних документів.

З урахуванням викладеного вище правого обґрунтування та встановлених судом обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, збільшеної до 100 000 грн. у період перебування на стаціонарному лікуванні наслідків отриманого 30.07.2023 тяжкого поранення, пропорційно періоду знаходження його на лікуванні з 13.08.2023 по 15.08.2023 та 27.10.2023 по 13.12.2023.

Стосовно доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Частина 1 статті 122 КАС України передбачає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положення частини 5 статті 122 КАС України визначають, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, як слідує зі змісту статті 123 КАС України подання до суду позовної заяви з пропуском строку звернення до суду не є безумовною підставою для застосування наслідків такого пропуску у вигляді повернення такої позовної заяви або залишення її без розгляду. Відповідний строк може бути поновлений ухвалою суду за наявності поважних, документально підтверджених причин його пропуску. При цьому, обов`язок доведення існування таких причин покладений на позивача, тобто особу, яка звертається на суду.

Процесуальний строк звернення до суду передбачає забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Як мовилося вище ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, внаслідок чого отримав тяжке поранення.

Після отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивач неодноразово перебував на лікуванні в стаціонарних закладах охорони здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками медичних закладів та історією хвороби.

Звільнення позивача з військової служби 06.04.2024 власне і було зумовлено непридатністю її проходження за станом здоров`я.

Колегія суддів враховує, що суд першої інстанції ухвалою залишив без руху позовну заяву, на виконання якої адвокат подав клопотання про поновлення строку звернення до суду та визнання причин його пропуску поважними, в обґрунтування якого посилався на перебування позивача на лікуванні після поранення протягом тривалого часу.

Окрім цього у клопотанні про поновлення строку адвокат позивача посилався на те, що ОСОБА_1 у період з 20.04.2024 по 06.05.2024 також знаходився на лікуванні, а 31.05.2024 отримав форму індивідуальної реабілітації інваліда і тільки після цього уклав договір з адвокатом, у відповідь на звернення якого отримав листом від 24.06.2024 інформацію щодо виплати не в повному обсязі грошової допомоги, передбаченої Постановою №168. .

Також адвокат просив врахувати перебування позивача у тяжкому психо-емоціональному стані внаслідок ампутації кінцівки.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 суд першої інстанції визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та задовольнив клопотання позивача про поновлення цього строку.

Колегія суддів вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується незадовільний стан здоров`я позивача, що дійсно зумовлює певні перешкоди своєчасної реалізації ним своїх процесуальних прав щодо звернення до суду.

З цього приводу слід зауважити, що суворе застосування адміністративним судом до військовослужбовця, який отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, що в подальшому спричинило розлади його здоров`я та встановлення інвалідності, процесуальних строків звернення до суду із позовною заявою про захист свого права на належне грошове забезпечення, може мати ознаки формалізму та невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких підстав, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду не знайшли свого підтвердження та підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті, а тому підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя А. Г. Федусик