Справа № 240/3711/25
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/3711/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0214-8/8413 від 24.01.2025 про відмову в призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку;;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити із 13.01.2025 пенсію із зниженням пенсійного віку на 5 років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до періоду проживання на території, яка віднесена до зони безумовного (обов`язкового) відселення період з 12.07.1988 по 05.10.1988, з 23.03.1989 по 03.05.1989, з 19.05.1989 по 26.05..1989, з 27.05.1989 по 06.06.1989, з 27.12.1990 по 07.01.1991.

В обґрунтування позову вказує, що проживає населеному пункті, який віднесено до зони безумовного обов`язкового відселення. Зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як потерпілому від аварії на ЧАЕС із відповідним зниженням пенсійного віку. Відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю достатнього терміну періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993. Позивач у позові стверджує, що період його проживання в зоні безумовного обов`язкового відселення станом на 01.01.1993 становить більше 2-х років, у зв`язку з чим він має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні) та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

До суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що при проведенні правової оцінки наданих Позивачем документів для призначення пенсії за віком та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку встановлено, що страховий стаж Позивача становить є 39 років 0 місяців 15 днів. До страхового стажу зараховано всі період роботи. Відповідно до поданих з заявою документів (посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідки про періоди проживання на територіях радіоактивного забруднення), що визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування абзаців шостого-сьомого підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ (із змінами), при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, період проживання Позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 01 рік 6 місяців 29 днів. Не взято до уваги період проживання Позивача з 26.04.1986 по 30.08.1989 згідно довідки № 53 від 13.01.2025, оскільки в цей період було навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 28.06.1989 та військова служба

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що за доданими документами період проживання (роботи) у зоні безумовного обов`язкового відселення станом на 01.01.1993 становить 01 рік 06 місяців 29 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані сторонами письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.01.2025 звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.01.2025 та прийнято рішення №01 від 20.01.2025 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідних стажу та періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Відповідно до поданих з заявою документів (посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідки про періоди проживання на територіях радіоактивного забруднення), що визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування абзаців шостого-сьомого підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ (із змінами), при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, період

проживання Позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 01 рік 6 місяців 29 днів.

Не взято до уваги період проживання Позивача з 26.04.1986 по 30.08.1989 згідно довідки № 53 від 13.01.2025, оскільки в цей період було навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 28.06.1989 та військова служба.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0214-8/8413 від 24.01.2025.

Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали бо постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, вік виходу на пенсію зменшується на 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання (роботи), але не більше 9 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (в даному випадку 4 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведених положень Закону №796-XII вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 4 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зазначеній зоні протягом двох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку здійснюється без застосування початкової величини, та розраховується, як 1 рік зменшення пенсійного віку за 1 рік проживання/роботи в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Відтак, зміст вищезазначених положень свідчать, що особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, набуває права на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності у цієї особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності у цієї особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 2-х років.

При цьому, виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо періоду проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони безумовного (обов`язкового) відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Під час розгляду справи судом встановлено, що для підтвердження наявності права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 3 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII позивачем, на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення йому пенсії додав:

- витяг з реєстру територіальної громади;

- копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії Б від 24.06.1994;

- довідку Народицької селищної військової адміністрації Коростенського району Житомирської області від 09.08.2022 №311;

- довідку Народицької селищної ради Коростенського району Житомирської області від 13.01.2025 №53;

- довідку Народицької селищної військової адміністрації Коростенського району Житомирської області від 03.08.2022 №256.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 15 Закону № 796 підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 25.08.1992 №501 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №501) (у редакції, чинній на дату видані посвідчення позивачу), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи та коло осіб, яким вони видаються. Потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 01.01.1993 прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б (пункт 5 Порядку №501). Посвідчення є документом суворого обліку та звітності (пункт 13 Порядку №501).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), та матеріали справи не містять доказів про анулювання/відкликання виданого йому посвідчення серії НОМЕР_2 від 24.06.1994.

Суд зауважує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Таким чином, Законом №796-ХІ та Порядком №501 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20 .

На підставі зазначеного, питання проживання позивачем не менше двох років у зоні безумовного(обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні йому статусу потерпілої особи.

При видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 від 24.06.1994 Житомирська обласна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання позивачем умови для надання йому статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а саме умови проживання в зоні безумовного(обов`язкового) відселення станом на 1 січня 1993 року.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд доходить до переконання, що факт проживання позивача у зоні безумовного(обов`язкового) відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 2 років є підтвердженим, відтак, останній має право на зниження пенсійного віку.

Крім того, відповідно до довідки Народицької селищної ради Коростенського району Житомирської області від 13.01.2025 №53 ОСОБА_1 дійсно проживав та був зареєстрований в смт. Народичі, Коростенського (Народицького) району, Житомирської області з 26.04.1986 по 30.08.1989, з 20.06.1991 по теперішній час.

Довідка видана на підставі будинкова книжка житлового будинку по АДРЕСА_1 , списки жителів смт. Народичі станом на 25.12.1991, запис №728/3, списки жителів на 01.05.1993 стор. 163,, паспорт.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 смт. Народичі, Коростенського (Народицького) району, Житомирської області відноситься до зони безумовного(обов`язкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Однак, відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії за доданими документами не зараховано до періоду проживання на територіях радіоактивного забруднення період навчання з 26.04.1986 по 23.06.1989 та військової служби.

Так, відповідно до диплома НОМЕР_1 ОСОБА_1 вступив до Житомирського сільськогосподарського технікуму Держагропрому УРСР і в 1989 закінчив повний курс.

Запис про навчання міститься і в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , відповідно до якої ОСОБА_1 начався в Житомирському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1985 по 28.06.1989.

Твердження відповідачів про те, що період проживання позивача перетинається з періодом навчання у Житомирському сільськогосподарському технікумі в м.Житомир, не спростовують факту проживання позивача у цей період, зокрема, з 01.09.1985 по 28.06.1989 у смт Народичі.

Водночас, суд вважає, що дані щодо місця навчання чи роботи позивача в іншому населеному пункті не можуть спростувати факту постійного проживання особи у зоні безумовного(обов`язкового) відселення, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування та відповідним посвідченням позивача, оскільки факт навчання особи у навчальному закладі, який зареєстрований або знаходиться у іншому місці, ніж місце проживання особи, сам по собі не виключає можливості постійного фактичного проживання такої особи у зоні безумовного(обов`язкового) відселення, враховуючи не спростовану відповідачем будь-якими доказами можливість щоденного або періодичного доїзду особи з місця свого постійного проживання у безумовного(обов`язкового) відселення до фактичного місця проходження навчання поза населеним пунктом проживання і у зворотному напрямку.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази постійного проживання позивача на території м. Житомира у відповідний період, а тому доводи відповідачів про те, що в цей період (частину такого періоду) позивач, навчаючись у м. Житомир проживала в такому населеному пункті, територія якого не відноситься до зони безумовного(обов`язкового) відселення, є лише їх припущенням.

Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20 зазначив, що "…дані трудової книжки (диплому) не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи".

Такий правовий висновок підтриманий і у постанові Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

В свою чергу, варто зауважити, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 позивач у період з 29.06.1989 по 28.05.1991 проходив військову службу.

Водночас, інформації про місце дислокації цієї військової частини, яка б давала підстави для однозначного висновку про її місцезнаходження на території, яка відноситься до зони безумовного(обов`язкового) відселення документи, який надавалися позивачем до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії, не містять.

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. Постійна служба в армії нерозривно пов`язане з постійним місцем проживанням особи.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 вказував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Позивач не надав доказів та пояснень, де він був зареєстрований та проходив військову службу з 29.06.1989 по 28.05.1991, отже, період проходження військової служби не підтверджує факту постійного проживання у вказаний період позивача у зоні безумовного(обов`язкового) відселення.

Таким чином, наданими позивачем доказами підтверджується лише факт проживання позивача станом на 01.01.1993 у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (смт Народичі, Коростенського району Житомирської області) не менше 2-х років.

Як встановлено судом, позивач 13.01.2025 звернувся із заявою про призначення пенсії та надав докази проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що надає право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, що передбачено абз. 3 ч.2 ст. 55 Закону № 796 .

В свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області при розгляді заяви про призначення пенсії застосувало положення абз. 4 ч.2 ст. 55 Закону № 796, встановлені для осіб, що проживали/працювали в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до якої встановлено інші умови для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Враховуючи наведене, суд робить висновок про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №01 від 21.01.2025, яким не проведено розгляд права позивача на зниження пенсійного віку згідно абз. 3 ч.2 ст. 55 Закону № 796 в зв`язку із проживанням її на території яка відноситься до зони безумовного(обов`язкового) відселення, суперечить вимогам чинного законодавства, яким регулюються питання реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на отримання пенсійних виплат, тобто є протиправним, тому його необхідно скасувати.

Таким чином, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області оскаржуване рішення було прийнято без врахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а суд не може перебирати на себе функцію органу Пенсійного фонду України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів, а лише перевіряє відповідність чинному законодавству рішення суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується в судовому порядку, суд дійшов висновку, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 13.01.2025 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

При цьому, суд враховує, що у силу абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 № 25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку № 22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.01.2025 визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, то саме останній має завершити процедуру розгляду заяви позивача та вирішити питання про призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо повторного розгляду заяви позивача.

Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області листом лише повідомило про результат розгляду його заяви, натомість рішенням, яке безпосередньо впливає на права позивача є рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №0600-0214-8/8413 від 24.01.2025, яким протиправно відмовлено в призначенні пенсії.

Отже, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області заявлені безпідставно.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, і спір по суті вирішено на користь позивача.

Враховуючи зазначене, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл.,10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (майдан Київський, буд. 6, м. Луцьк, Луцький р-н, Волинська обл., 43027. РНОКПП/ ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №01 від 21.01.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2025 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із врахуванням правових висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (однієї тисячі двохсот одинадцяти гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

09.06.25