Справа № 320/9634/24
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Київ № 320/9634/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича, у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича щодо не зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2 , який було накладено згідно постанови про накладення арешту на майно боржника від 22.07.2021 у виконавчому провадженні № 66175875;

зобов`язати приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2 , який було накладено згідно постанови про накладення арешту на майно боржника від 22.07.2021 у виконавчому провадженні № 66175875, та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна записи про обтяження на вищевказане майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач є спадкоємцем у спадковій справі, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса від 22.08.2022 № 31/02-14 та в процесі оформлення спадщини, дізнався від нотаріуса, що постановою приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича від 22.07.2021 № 66175875 накладено арешт на все нерухоме майно, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59405587 від 22.07.2021 10:51:04. На звернення позивача, Приватний виконавець Мілоцький О.Л. в своїй відповіді від 31.05.2023 відмовив у задоволенні заяви через те, що завершення виконавчого провадження, згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження", не передбачає виключення відомоєтей про боржника із Єдиного реєєтру боржників. Позивач вважає таку відмову приватного виконавця неправомірною.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобалією І.В. знаходиться спадкова справа № 8/2019 щодо спадщини, яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 , є спадкоємцем у цій спадковій справі, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса від 22.08.2022 № 31/02-14.

У процесі оформлення спадщини, позивач дізнався від нотаріуса, що постановою приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича від 22.07.2021 № 66175875 накладено арешт на все нерухоме майно, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59405587 від 22.07.2021 10:51:04.

Також, приватним виконавцем Мілоцьким О.Л., згідно цієї ж постанови від 22.07.2021 № 66175875, було накладено арешт на все рухоме майно, реєєтраційний номер обтяження: 29171312 від 09.08.2021 09:58:37, що підтверджуєтьєя витягом про реєєтрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Вказаний арешт було накладено на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2021 по справі № 755/19460/20 у виконавчому провадженні № 66175875 від 22.07.2021про стягнення з ОСОБА_2 на кориєть ОСББ "Мега-Сіті 19-а" заборгованості у розмірі 14118,77 грн.

На даний час, виконавче провадження № 66175875 завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу, але арешт з рухомого та нерухомого майна знято не було.

Позивач наголошує на тому, що накладений приватним виконавцем арешт на рухоме та нерухоме майно перешкоджає йому реалізувати право на спадкування цього майна, у зв`язку з чим, 29.05.2023 звернувся до приватного виконавця Мілоцького О.Л. із заявою про скасування арешту, накладеного на рухоме та нерухоме майно.

Проте, Приватний виконавець Мілоцький О.Л. в своїй відповіді від 31.05.2023 відмовив у задоволенні вказаної заяви через те, що завершення виконавчого провадження, згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження", не передбачає виключення відомостей про боржника із Єдиного реєстру боржників.

Позивач вважає таку відмову приватного виконавця неправомірною, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно ст. 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підстави та порядок закінчення виконавчого провадження визначені ст. 39 Закону № 1404-VІІІ.

У даному випадку, не є спірним те, що ВП № 66175875 було завершено на підставі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

За приписами ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п.23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, передбачено, що за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо: при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена); після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає); відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника. Виконавче провадження, як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Суд зазначає, що метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника, є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі Закону, як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження. У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається, як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені у ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Тож, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено, як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу, є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII). Водночас, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених Законом (ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Суд зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим, повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

У даній справі, позивач у позовній заяві зазначив про те, що на даний час, виконавче провадження № 66175875 завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу, але арешт з рухомого та нерухомого майна знято не було.

З підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) були завершені шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Законодавець у Законі № 1404-VIII, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Отже, з наведеного слідує, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника, за винятком випадків, передбачених у ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII. Визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку, стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу, не є підставою для зняття арешту з майна боржника, за виключенням випадків, передбачених у ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Стосовно визнання протиправною бездіяльності щодо не виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, суд зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це його зовнішня форма поведінки, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". В інших випадках повернення виконавчого документа нормативно мотивованих підстав для безумовного виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників законодавством не передбачені.

Оскільки правових підстав передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, якими б було зобов`язано приватного виконавця виключити боржника з Єдиного реєстру боржників в разі звершення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» немає, тому відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, та, як наслідок, і зобов`язувати відповідача зняти арешт з майна ОСОБА_2 .

За схожих обставин, Верховний Суд сформував подібну правову позицію в постанові від 22.06.2020 (справа № 160/4015/19), згідно якої «вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, на підставі якої виконавчі провадження повернуті стягувачу, не входять до правових підстав виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників стосовно позивача, та які закріплені в ч. 1 ст. 9 Закону № 1404-VIII».

Щодо посилань позивача на неможливість реалізувати свої спадкові права, суд зазначає, що вказане не є предметом розгляду даного спору та передбачає інші заходи/інструменти для поновлення свої прав, при цьому, при спадкуванні, разом з правами, до спадкоємця переходять і обов`язки померлого, зокрема, і борги. Це означає, що спадкоємець не тільки отримує право власності на майно спадкодавця, але й зобов`язаний розрахуватися з кредиторами, у межах вартості спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору в суді та задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.