Справа № 320/26513/25
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 червня 2025 року Справа № 320/26513/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І. І., розглянувши в місті Києві заву про самовідвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії ,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність голови ОСОБА_3 при розгляді заяви позивача від 26.02.2025 р. шодо непритягнення до адміністративної відповідальності по статті 172-7 КУпАП теперішнього керівника Служби дисциплінарних інспекторів ОСОБА_2 за фактом того, що останній 04.12.2024 року, перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки керівника апарату Київського окружного адміністративного суду, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме авторозподіл по справі № 320/43912/24, де судді Войтович І.І., Марич Є.В. були обрані всупереч принципу випадковості;

- зобов`язати голову ОСОБА_3 вчинити дії шодо притягнення до адміністративної відповідальності по статті 172-7 КУпАП керівника Служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 за фактом того, що останній 04.12.2024 року, перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки керівника апарату Київського окружного адміністративного суду, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме авторозподіл по справі № 320/43912/24, де судді Войтович І.І., Марич Є.В. були обрані всупереч принципу випадковості.

02.06.2025 суддею Пановою Г.В. подано заяву про самовідвід.

Ухвалою від 02.06.2025 задоволено заяву про самовідвід судді Панової Г.В., справу передано до ВДЗК.

Згідно розпорядження Київського окружного адміністративного суду №259-р/ка від 06.06.2025 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.06.2025 справу розподілено судді Войтович І.І.

Отримавши матеріали справи, дослідивши позовну заяву, враховуючи предмет спору, суб`єктний склад у справі, суддею Войтович І.І. 09.06.2025 заявлено самовідвід у даній справі.

Підставами для самовідводу судді слугують те, що ОСОБА_2 займав посаду заступника керівника та в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративному суді у період зокрема, з серпня 2022 року, з часу відрядження мене до Київського окружного адміністративного суду та по 2024 рік. Відповідно, головуючий у справі суддя Войтович І.І. та третя особа: ОСОБА_2 працювали в одному суді і неодноразово вирішували робочі та організаційні питання в ході виконання своїх повноважень та підтримували робочі стосунки. Також, виходячи із підстав виникнення спірних правовідносин, вбачається, що такі виникли у зв`язку із здійсненням 04.12.2024 ОСОБА_2 авторозподілу справи №320/43912/24, за наслідками якого було обрано суддів у складі колегії зокрема Войтовича І.І., з чим не погоджується позивач, вважаючи такі вчинені дії ОСОБА_2 дискреційними та суперечать принципу випадковості.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

При вирішенні питання про наявність підстав для самовідводу судді, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду.

Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).

Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі П`єрсак проти Бельгії (Piersac vs Belgium) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі зазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Хаушильд проти Данії зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі Фей проти Австрії ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про його упередженість, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді. Аналогічне правило має розповсюджуватись і на розгляд питання щодо самовідводу.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Отже, право на подання заяви про відвід (самовідвід) судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Враховуючи наведене, у випадку продовження розгляду справи суддею Войтович І.І., у Савченка Сергія Анатолійовича, НАЗК чи у стороннього спостерігача може виникнути обґрунтований сумнів у безсторонності та неупередженості судді при розгляді вказаної справи, зокрема, що суд у складі головуючого судді Войтовича І.І. може ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у даній справі, а тому, задля виключення будь-яких сумнівів щодо дотримання судом принципів законності, неупередженості та об`єктивності за результатами розгляду цієї справи, суд вважає, що подана заява головуючого судді про самовідвід є вмотивованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини другої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 41, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Керуючись статтями 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву про самовідвід судді Войтовича І.І., - задовольнити.

2. Матеріали адміністративної справи № 320/26513/25 передати до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у відповідності до вимог частини 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала за наслідками розгляду питання про самовідвід окремо не оскаржується.

Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя Войтович І. І.