Справа № 140/2755/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

06 червня 2025 рокуЛуцькСправа № 140/2755/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні клопотання представника Головного управління ДПС у Волинській області про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (далі ТОВ «INTER CARS UKRAINE», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання відсутності компетенції (повноважень) Головного управління ДПС у Волинській області щодо призначення та проведення документальної планової виїзної перевірки Луцької філії ТОВ «INTER CARS UKRAINE»; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Волинській області від 04.03.2025 № 737-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Луцька філія ТОВ «INTER CARS UKRAINE».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2025 позивач отримав від ГУ ДПС у Волинській області повідомлення № 241 про проведення документальної планової перевірки Луцької філії ТОВ «INTER CARS UKRAINE» та як додаток отримано наказ відповідача від 04.03.2025 № 737-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Луцька філія ТОВ «INTER CARS UKRAINE».

Уважає, що вказаний наказ є протиправним та таким, що виданий за відсутності у відповідача повноважень на проведення вказаної перевірки, взагалі, та за зазначений період, зокрема. Окрім того, наказ видано за відсутності затвердженого та опублікованого Плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік (План-графік), на який, як на підставу, посилається наказ (арк. спр. 1-7).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «INTER CARS UKRAINE» про забезпечення позову (арк. спр. 45-48)

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (акт. спр. 51).

У відзиві на позовну заяву від 09.04.2025 представник відповідача позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що ГУ ДПС у Волинській області листом №6780/8/03-20-07-01-08 від 29.11.2024 надіслано до Державна податкова служба України (далі ДПС України) проєкт плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік, який сформовано засобами інформаційно-комунікаційних систем ДПС України.

Листом ДПС України №35848/7/99-00-07-01-01-7 від 24.12.2024 повідомлено відповідача, що план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік, який сформовано відповідно до вимог статті 77 Податкового кодексу України (далі ПК України) та наказу Міністерства фінансів України від 02.06.2015 №524 «Про затвердження Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків», із змінами та доповненнями, затверджено в.о. Голови ДПС України Кірієнко Т. П. 24.12.2024.

З метою реалізації плану-графіка, на виконання покладених на контролюючий орган функцій, ГУ ДПС у Волинській області на поштову адресу Луцької філії ТОВ «INTER CARS UKRAINE» було направлено повідомлення від 04.03.2025 №241, а також наказ від 04.03.2025 №737-п.

Вказує, що план-графік є лише інформацією/попередженням для платників податків для проведення документальної перевірки, але не тягне за собою жодних правових наслідків, які впливають на права та інтереси позивача, тоді як лише наказ надає контролюючому органу право на проведення документальної перевірки та є юридично значущим, оскільки породжує для позивача певні наслідки.

Також повідомляє, що контролюючим органом 26.03.2025 було розпочато перевірку о 15:12 год та до даної перевірки представників ГУ ДПС у Волинській області позивачем було допущено, а тому просить у задоволенні позову відмовити (арк. спр. 54-58).

Крім того, представник ГУ ДПС у Волинській області просила у відзиві розглядати справу за участю представника відповідача.

Суд зауважує, учасники справи не зверталися із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні, оформленими відповідно до вимог Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України). Суд звертає увагу, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Відтак, заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за участю представників відповідача не підлягало судом вирішенню по суті.

У відповіді на відзив, який поданий 11.04.2025, представник ТОВ «INTER CARS UKRAINE» підтримав позицію, викладену у позові та додатково зазначив, що відповідач неправильно розрахував день, не пізніше закінчення якого відповідно до приписів пункту 102.1 статті 102 ПК України та з урахуванням зупинення перебігу строків, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків. Через те неправильно визначено початок періоду запланованої перевірки з 01.07.2018. Тоді як правильний розрахунок визначає цей день як 19.10.2018 (арк. спр. 74-76).

На адресу суду від представника ГУ ДПС у Волинській області 01.05.2025 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що за наслідком проведеної перевірки, передбаченої оскаржуваним наказом, складено довідку від 15.04.2025 №10846/07-01/40514573, відтак наказ від 04.03.2025 №737-п як акт індивідуальної дії вичерпав свою дію та реалізований його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Отже, оскільки у даній справі перевірка проведена та завершена зі складанням довідки, то провадження у справі належить закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України (арк. спр. 86-88).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ГУ ДПС у Волинській області листом №6780/8/03-20-07-01-08 від 29.11.2024 надіслано до ДПС України проєкт плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік, який сформовано засобами інформаційно-комунікаційних систем ДПС України (арк. спр. 64).

Листом ДПС України №35848/7/99-00-07-01-01-7 від 24.12.2024 (вх. ГУ ДПС у Волинській області №4450/8 від 25.12.2024) повідомлено відповідача, що план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік, який сформовано відповідно до вимог статті 77 ПК України та наказу Міністерства фінансів України від 02.06.2015 №524 «Про затвердження Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків», із змінами та доповненнями, затверджено в.о. Голови ДПС України Кірієнко Т.П. 24.12.2024 (арк. спр. 65).

З метою реалізації плану-графіка, відповідачем винесено наказом від 04.03.2025 №737-п відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, підпункту 69.352 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (зі змінами та доповненнями), передбачено проведення документальної планової виїзної перевірки Луцька Філія ТОВ «INTER CARS UKRAINE» з 26.03.2025 тривалістю 10 робочих днів (арк. спр. 66).

ГУ ДПС у Волинській області на поштову адресу Луцької філії ТОВ «INTER CARS UKRAINE» було направлено повідомлення від 04.03.2025 №241 разом із наказом від 04.03.2025 №737-п, який було отримано за довіреністю 05.03.2025 (арк. спр. 59, 68).

За результатами проведення документальної планової виїзної перевірки Луцької філії ТОВ «INTER CARS UKRAINE» ГУ ДПС у Волинській області винесено довідку від 15.04.2025 №10846/07-01/40514573, за результатами якої порушень не встановлено (арк. спр. 89-92).

Уважаючи наказ начальника ГУ ДПС у Волинській області від 04.03.2025 №737-п протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За визначенням, наведеним в частині першій статті 4 КАС України:

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1);

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7);

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пунктом 19).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

У постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши положення пункту 19 частини першої статті 4 КАС України у взаємозв`язку із рішеннями Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 та від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008, дійшла висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що хоча неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, однак може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Крім того, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду постановою від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 сформулювала правовий висновок, де у випадку, якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 17.06.2022 у справі №826/9184/18, від 10.03.2023 у справі № 140/2022/18, від 31.10.2023 у справі № 380/1802/20, від 10.11.2023 у справі № 815/2627/18, від 23.11.2023 у справі № 160/7797/23, від 19.08.2024 у справі №420/5252/19.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової / позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова / позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК).

Стаття 77 ПК України визначає особливості проведення документальних планових перевірок.

Пунктом 77.1 статті 77 ПК України встановлено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Згідно із пунктом 77.2 статті 72 ПК України, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

На виконання вказаної норми розроблено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України 02.06.2015 №524 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 10.12.2021 № 655) (далі - Порядок №524).

За пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 524 план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків (додаток 1) та проект коригування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (додаток 2) складаються з чотирьох розділів:

- розділ I. Документальні планові перевірки платників податків - юридичних осіб;

- розділ II. Документальні планові перевірки фінансових установ, постійних представництв та представництв нерезидентів;

- розділ III. Документальні планові перевірки платників податків - фізичних осіб;

- розділ IV. Документальні планові перевірки платників податків - юридичних осіб з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до Додатку 1 Порядку № 524, бланк плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на відповідний рік має містити такі колонки: 1) код за ЄДРПОУ чи реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта; 2) повне найменування платника податків (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності)) платника податків - фізичної особи); 5) код розділу, підрозділу, групи; 4) запланована документальна перевірка, місяць початку.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 ПК України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77 ПК України)

Отже, як встановлено судом, Луцьку Філію ТОВ «INTER CARS UKRAINE» було внесено до розділу I «Документальні планові перевірки платників податків - юридичних осіб» Плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік (https://tax.gov.ua/diyalnist-/plani-ta-zviti-roboti-/883441.html) та з метою його реалізації, контролюючим органом винесено наказом від 04.03.2025 №737-п відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, підпункту 69.352 пункту 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (зі змінами та доповненнями), передбачено проведення документальної планової виїзної перевірки Луцька Філія ТОВ «INTER CARS UKRAINE» з 26.03.2025 тривалістю 10 робочих днів (арк. спр. 66).

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Таким чином, аналізованими нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Разом з цим, щодо визнання протиправним та скасування наказу від 04.03.2025 № 737-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Луцька філія ТОВ «INTER CARS UKRAINE» суд, з урахуванням встановлених обставин, зазначає таке.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Також суд ураховує, що у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, то його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».

З матеріалів справи судом встановлено, що акт індивідуальної дії, а саме спірний у цій справі наказ ГУ ДПС у Волинській області наказу від 04.03.2025 № 737-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Луцька філія ТОВ «INTER CARS UKRAINE» реалізовано його застосуванням.

Як вже зазначав суд, в матеріалах справи міститься повідомлення від 04.03.2025 №241 щодо проведення перевірки, яке було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу Луцької філії ТОВ «INTER CARS UKRAINE» разом із наказом від 04.03.2025 №737-п та було вручено представнику позивача 05.03.2025 (арк. спр. 59, 66, 68), що є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже перевірка відбулася, за результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Волинській області складено довідку від 15.04.2025 №10846/07-01/40514573, якою порушень податкового законодавства не встановлено (арк. спр. 89-92).

Відтак, оскаржуваний наказ вичерпав свою дію та реалізований його застосуванням, а винесена на підставі такого наказу довідка не несе будь-яких негативних наслідків у вигляді винесення податкових рішень за наслідками такої перевірки.

Виходячи з наведеного, суд констатує, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

В свою чергу, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 та підтриманий постановою Верховного Суду від 24.10.2024 у справі №580/2466/19.

З урахуванням висловленої вище позиції Верховного Суду з даного питання, не потребує роз`яснення право позивача щодо звернення до суду, що уповноважений розглядати даний спір, оскільки такий спір не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

В межах позовних вимог щодо перевірки компетенції (повноважень) ГУ ДПС у Волинській області щодо призначення та проведення документальної планової виїзної перевірки Луцької філії ТОВ «INTER CARS UKRAINE» суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Згідно пункту 3 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм процесуального закону вбачається, що компетенційний спір виникає між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, який вважає, що інший суб`єкт владних повноважень (відповідач) своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №802/833/17-а сформульовано висновок, відповідно до якого, компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.

Таким чином позивач, ТОВ «INTER CARS UKRAINE», не є суб`єктом владних повноважень, тобто не має права на звернення до суду з позовом до ГУ ДПС у Волинській області про встановлення наявності чи відсутності у нього компетенції (повноважень).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, за відсутності компетенційного спору між сторонами, а також беручи до уваги правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13.03.2019 у справі №820/3713/17, від 12.06.2019 у справі №9901/70/19, від 04.12.2019 у справі №826/6233/17, в частині вирішення цієї позовної вимоги підлягають закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС.

Аналогічний підхід застосований також і Верховним Судом у постанові від 07.10.2020 по справі № 200/4659/17.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Таким чином, суд, врахувавши суть спірних правовідносин дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.

Суд роз`яснює позивачу, що згідно із частиною другою статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Зважаючи на те, що провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв`язку з відмовою позивача від позову, а саме на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України, тому позивачу необхідно повернути з бюджету судовий збір у сумі 4 844,80 грн, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 17.03.2025 №4197 (арк. спр. 8).

Керуючись статтями 19-20, 238-239, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Головного управління ДПС у Волинській області про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу закрити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (29025, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Шухевича Романа, будинок 8/9, ідентифікаційний код юридичної особи 30865632) з бюджету судовий збір в розмірі 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок), сплачений платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 17 березня 2025 року №4197.

Роз`яснити позивачу, що згідно із частиною другою статті Кодексу адміністративного судочинства України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович