Справа № 380/17250/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17250/24 пров. № А/857/31505/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Передзвін» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2024р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Передзвін» до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про визнання протиправним та скасування припису про припинення будь-яких будівельних робіт (суддя суду І інстанції: Брильовський Р.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13.11.2024р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

12.08.2024р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Передзвін» звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати припис Міністерства культури та інформаційної політики України /Мінкультури/ № 7/56/24 від 04.06.2024р. «Про припинення проведення будь-яких будівельних робіт на об`єкті «Реконструкція нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення будівлі корпусу № 4 по вул.П.Грабовського, 11 у м.Львові»; стягнути з відповідача суму понесених судових витрат (а.с.1-6).

Згідно ухвали суду від 13.08.2024р. вирішено розгляд цієї справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання (а.с.60 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2024р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.108-112).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ТзОВ «Передзвін», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.115-123).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що будівля № 4, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Грабовського, 11 не належить до пам`яток архітектури національного значення та не знаходиться в межах території такої пам`ятки, через що Мінкультури не уповноважено видавати дозвіл на проведення будівельних робіт.

Такий висновок слідує з того, що станом на початок будівельних робіт та винесення оскаржуваного припису була відсутньою затверджена Мінкультури науково-проектна документація та облікова документація, якою встановлюються межі і режими використання території пам`ятки історії, архітектури, містобудування національного значення «Ансамбль оборонних споруд Цитадель - місце концентраційного табору «Шталаг-328». Така облікова документація затверджена виключно рішенням Львівської міської ради № 1150 від 05.11.2004р., що не відповідає вимогам ч.3 ст.14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Окрім цього, судом не враховано, що апелянтом здійснюється капітальний ремонт громадського будинку № 4 по вул.Грабовського, 11 у м.Львові (без проведення реконструкції); зазначена обставина підтверджується відповідною технічною документацією.

Під час вирішення спору суд помилково керувався неактуальною редакцією ч.4 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», яка на момент виникнення спірних правовідносин втратила чинність, а також необґрунтовано застосував для вирішення спору приписи ч.1 ст.35 вказаного Закону.

Відповідач Мінкультури направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.137-149).

У свою чергу, позивач скерував до апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій навів додаткове обґрунтування власної правової позиції із покликанням на судову практику (а.с.150-165).

Окрім цього, у поданому відзиві на апеляційну скаргу Мінкультури заявив клопотання зміну назви відповідача, оскільки постановою КМ України № 1028 від 06.09.2024р. перейменовано Міністерство культури та інформаційної політики України на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України.

Вказане клопотання підлягає до задоволення, оскільки постановою КМ України № 1028 від 06.09.2024р. перейменовано Міністерство культури та інформаційної політики України на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (надалі Мінкультури); відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.145-148).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивачу ТзОВ «Передзвін» є власником об`єкта нерухомого майна: будівлі корпусу № 4 по вул.Грабовського, 11 у м.Львові, загальною площею 581,8 кв.м., що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 248107968 (а.с.9-).

У зв`язку з аварійним станом вищевказаної будівлі позивач прийняв рішення про початок її капітального ремонту.

Для проведення вказаних робіт позивач із залученням експерта ФОП ОСОБА_1 провів роботи з обстеження та оцінки технічного стану конструкції будівлі № 4 по вул.Грабовського, 11 у м.Львові, в результаті яких встановлено аварійний стан будівлі, підтверджено необхідність проведення ремонтних та будівельних робіт.

В подальшому на замовлення позивача ПП «ВР-Груп» розроблено проектну документацію «Капітальний ремонт громадського будинку (будівля № 4, літера «А-1» без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення по вул.Грабовського П., 11 у м.Львові» (а.с.10-30, 41-46).

Вказана проектна документація пройшла відповідну експертизу, що підтверджується позитивним Експертним звітом № 04-04/7-05.07.23 від 05.07.2023р. щодо розгляду проектної документації на будівництво в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва, який наданий ТзОВ «Віндбуд-Експерт» (а.с.36-40).

26.10.2022р. позивач звернувся до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради з метою отримання містобудівних умов та обмежень для об`єкту «Капітальний ремонт громадського будинку (будівлі № 4, літера «А-1») без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення на вул. П.Грабовського, 11 у м.Львові».

У відповідь на вказане звернення Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради листом № 2401-вих-115539 від 26.12.2022р. повідомило позивача про те, що згідно п.27 Реставрація та капітальний ремонт будівель і споруд, затв. наказом Мінрегіону № 289 від 06.11.2017р. «Про затвердження Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються», видача містобудівних умов та обмежень не передбачена (а.с.49, 50).

У липні 2023 року позивач подав до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) (повідомлення № CD 01:5151-4914-1364-03651-07/07/23) (а.с.51-53).

В подальшому 07.07.2023р. між ТзОВ «Передзвін» (замовник) та ТзОВ «Технобуд» (генеральний підрядник) укладено договір генерального підряду № 1-07/07/2023 на виконання будівельних робіт щодо «Капітального ремонту громадського будинку (будівлі № 4, літера «А-1») без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення по вул.Грабовського П., 11 у м.Львові», відповідно до п.1.1. якого замовник доручає, а генеральний підрядник зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами, в обумовлений строк у відповідності до умов цього договору виконати будівельні роботи, а саме: «Капітальний ремонт громадського будинку (будівлі № 4, літера «А-1») без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення по вул.Грабовського П., 11 у м.Львові» (далі - роботи), згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією (а.с.31-34).

Між тим, відповідачу стало відомо про те, що на території пам`ятки історії, архітектури, містобудування національного значення «Ансамбль оборонних споруд Цитадель - місце концентраційного табору «Шталаг 328» 1851 - 1854 роки, 1941 - 1944 роки (ох. № 130026-Н), занесеної до Реєстру нерухомих пам`яток України постановою КМ України № 929 від 10.10.2012р., по вул.Грабовського, 11 у м.Львів, в межах центрального історичного ареалу м.Львів, зони охорони археологічного культурного шару II категорії, буферної зони об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Львів. Ансамбль історичного центру» в середині травня 2024 року почалися здійснюватися активні містобудівні перетворення, що включали демонтаж існуючої будівлі та земляні роботи.

За результатами перевірки електронної бази даних документообігу Мінкультури не виявлено документів дозвільно-погоджувального характеру стосовно оприлюднених містобудівних перетворень за вказаною адресою, а також відомостей про здійснення інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО щодо зазначених містобудівних перетворень.

З метою недопущення порушення вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини листом № 06/15/4440-24 від 16.05.2024р. Мінкультури звернулося до Львівської обласної військової адміністрації з проханням терміново провести перевірку дотримання вимог законодавства про охорону культурної спадщини за вказаною адресою (з обов`язковим наданням акта обстеження із зазначенням дати проведення обстеження, інформації щодо характеру проведення земляних та будівельних робіт, ПІБ та підписів посадових осіб, які склали акт обстеження, та детальних матеріалів фотофіксації, а також повної інформації щодо замовника й виконавця зазначених робіт у разі наявності інформаційного щита з паспортом будівництва), у разі необхідності вжити у межах компетенції відповідних заходів реагування та за результатами поінформувати Мінкультури (а.с.74).

За результатами опрацювання матеріалів, надісланих листом Львівської обласної військової адміністрації № 5/5-6014/0/2-24/7-16 від 23.05.2024, зокрема, акта візуального обстеження від 21.05.2024р. земельної ділянки по вул.П.Грабовського, 11 в м.Львові, проведеного Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, відповідач Мінкультури надав замовнику робіт ТзОВ «Передзвін» припис № 7/56/24 від 04.06.2024р. про припинення проведення робіт на вказаному об`єкті культурної спадщини. Аналогічний припис надано також підряднику робіт ТзОВ «Технобуд» (№ 8/56/24 від 04.06.2024р.) (а.с.75-80).

Предметом оскарження в розглядуваній справі є припис Мінкультури № 7/56/24 від 04.06.2024р., яким зобов`язано позивача негайно припинити проведення будь-яких будівельних робіт на об`єкті «Реконструкція нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення будівлі корпусу № 4 по вул.П.Грабовського, 11 у м.Львові».

При цьому, важливе значення для правильного вирішення заявленого спору мають питання наявності визначеного у встановлений законом спосіб історичного ареалу м.Львова, а в разі наявності такого питання правомірності проведення будівельних робіт в межах історичного ареалу м.Львова.

Вирішуючи наведений спір та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що в силу приписів п.п.14, 18 ч.2 ст.5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відповідач Мінкультури має повноваження на прийняття припису № 7/56/24 від 04.06.2024р.

Об`єкт нерухомості по вул.Грабовського П., 11 у м.Львові розташований у межах історичного ареалу м.Львова, буферної зони об`єкта «Архітектурний ансамбль історичного центру Львова», включеного до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, а також території пам`ятки історії, архітектури, містобудування національного значення «Ансамбль оборонних споруд Цитадель - місце концентраційного табору «Шталаг 328» 1851 - 1854 роки, 1941 - 1944 роки.

Також на вказаному об`єкті позивач здійснює містобудівні перетворення з порушенням законодавства в сфері охорони культурної спадщини без отримання дозволу на проведення робіт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері охорони культурної спадщини, за результатом погодженої у встановленому порядку проектної документації, що суперечить вимогам Закону України «Про охорону культурної спадщини» і містить ознаки порушень ч.3 ст.6-1, ч.4 ст.32, ч.1 ст.35 та правопорушень, зазначених у ст.ст.44, 46 вказаного Закону.

Вирішуючи наведений спір, колегія суддів виходить з того, що наведені висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову в повній мірі узгоджуються з дійсними обставинами справи та відповідають нормам матеріального права, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані приписами Закону України № 1805-III від 08.06.2000р. «Про охорону культурної спадщини» (надалі Закон № 1805-ІІІ).

Згідно з п.14 ч.2 ст.5 Закону № 1805-III погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Як передбачено ст.6-1 Закону № 1805-ІІІ дозволи, погодження і висновки, передбачені цим Законом, надаються органами охорони культурної спадщини безоплатно.

Рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Набуття суб`єктом господарювання права на провадження будь-яких дій щодо здійснення господарської діяльності на об`єктах культурної спадщини за декларативним принципом забороняється.

Відповідно до п.18 ч.2 ст.5 Закону № 1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток національного значення, об`єктів всесвітньої спадщини, припинення робіт на них, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом, без дозволів або з відхиленням від них.

В силу вимог ст.30 Закону № 1805-ІІІ органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини.

Приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Органи місцевого самоврядування, на території яких не створено органів охорони культурної спадщини, зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці, негайно повідомивши про це відповідний орган охорони культурної спадщини місцевого органу виконавчої влади.

Органи місцевого самоврядування зобов`язані повідомляти відповідні органи охорони культурної спадщини про бездіяльність власника або уповноваженого ним органу, особи, яка набула права володіння, користування чи управління, що створює загрозу пам`ятці.

На об`єктах підводної культурної спадщини зі статусом морського меморіалу забороняється ведення будь-яких форм діяльності, зокрема підводно-екскурсійної, крім потреб наукових досліджень або інвентаризації.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України № 878 від 26.07.2001р. затверджено Список історичних населених місць України.

До вищезазначеного списку занесено місто Львів.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 1150 від 05.11.2004р. погоджено межі території та охоронної зони історико-культурного ландшафтного комплексу «Цитадель» (пам`ятка історії національного значення - Ансамбль оборонних споруд «Цитадель - місце концентраційного табору «Шталаг-328», охор. № 130026-Н) на вул.Грабовського, 11.

Згідно рішення Львівської міської ради № 1311 від 09.12.2005р. «Про затвердження меж історичного ареалу та зон регулювання забудови м.Львова» затверджені межі історичного ареалу та зон регулювання забудови м.Львова.

Відповідно до постанови КМ України № 929 від 10.10.2012р. «Про внесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», об`єкт культурної спадщини - «Ансамбль оборонних споруд Цитадель» - місце концентраційного табору «Шталаг - 328» внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка історії, архітектури, містобудування національного значення, охоронний номер - 130026-Н.

Міністерство культури та інформаційної політики України прийняло наказ № 35 від 22.01.2024р. «Про затвердження науково-проектної документації», яким затверджено науково-проектну документацію «Історико-архітектурний опорний план м.Львова (історико-архітектурний опорний план м.Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів)», що визначає межі і режими використання території історичного ареалу та зон охорони пам`яток м.Львова, розроблену підприємством об`єднання громадян «Інститут культурної спадщини» Всеукраїнської Ради з охорони культурної спадщини України, та додатки до нього.

У вищезгаданій науково-проектній документації м.Львів, затвердженій наказом Мінкультури № 35 від 22.01.2024р. визначені межі території пам`ятки національного значення - Ансамбль оборонних споруд «Цитадель - місце концентраційного табору «Шталаг-328», охор. № 130026-Н) на вул.Грабовського, 11.

Отже, під час судового розгляду встановлено, що об`єкт по вул.Грабовського, 11 у м.Львові розташований на території пам`ятки історії, архітектури, містобудування національного значення «Ансамбль оборонних споруд Цитадель - місце концентраційного табору «Шталаг 328» 1851 - 1854 роки, 1941 - 1944 роки (ox.Ns 130026-Н), занесеної до Реєстру нерухомих пам`яток України постановою КМ України № 929 від 10.10.2012р.

Проведення містобудівних перетворень та земляних робіт на вказаному об`єкті вимагає отримання дозволу на проведення робіт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері охорони культурної спадщини, за результатом погодженої у встановленому порядку проектної документації.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного та послідовного висновку про те, що містобудівні перетворення та земляні роботи на належному позивачу об`єкті за адресою: м.Львів, вул.Грабовського П., 11, проводяться з порушенням законодавства в сфері охорони культурної спадщини - без отримання дозволу на проведення робіт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері охорони культурної спадщини, за результатом погодженої у встановленому порядку проектної документації.

Здійснення містобудівних перетворень і земляних робіт на території історичного ареалу міста Львова та на території пам`ятки національного значення за відсутності погодженої у встановленому порядку проектної документації та без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини містить ознаки порушень, зазначених у ст.ст.44, 46 Закону № 1805-III.

За результатами перевірки електронної бази даних документообігу Мінкультури встановлено, що погоджень проектної документації та дозволів на проведення будь-яких робіт за вказаною адресою Мінкультурою не надавалося.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.12.2023р. у справі № 380/13557/21 відступив від висновків, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів цієї самої палати, зокрема, від 27.07.2022р. у справі № 813/3269/17 та в інших постановах, де цю позицію застосовано, стосовно того, що незатвердження Мінкультури меж історичного ареалу м.Львова у порядку, встановленому ст.32 Закону № 1805-III, свідчить про фактичну відсутність таких меж та нівелює обов`язок суб`єктів містобудування отримувати дозвіл на проведення будівельних робіт в історичній частині міста Львова, та дійшов висновків щодо застосування положень ст.32 Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997р. «Про місцеве самоврядування в Україні» у сукупності з положеннями ст.32 Закону № 1805-III та п.12 Порядку № 318 у контексті спірних правовідносин у такий спосіб:

межі історичного ареалу міста Львова закріплені на нормативному рівні згідно з історико-містобудівним опорним планом міста Львова, який входить до складу містобудівної документації «Корегування генерального плану м. Львова» ІІ-стадія. Генеральний план», затвердженої ухвалою Львівської міськради № 3924 від 30.09.2010р., що була розроблена відповідно до чинного на час її розробки законодавства, а саме Законів України № 2780-XII від 16.11.1992р. «Про основи містобудування», № 1699-III від 20.04.2000р. «Про планування та забудову територій», ДБН Б.1-3-97 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів», затверджених наказом Держбуду України № 164 від 25.09.1997р.;

оскільки історико-містобудівний опорний план міста Львова, яким визначені, зокрема території, що знаходяться під охороною ЮНЕСКО та історичний ареал м.Львова, ґрунтується на розробленому інститутом «Укрзахідпроектреставрація» у 2005 році історико-архітектурному плані м.Львова, що також покладений в основу рішення Виконкому Львівської міськради № 1311 від 09.12.2005р. «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова», то відповідно території, що визначені такими, що входять до меж історичного ареалу міста Львова згідно з цим рішенням виконкому Львівської міськради № 1311, знаходяться у межах історичного ареалу міста Львова або його буферної зони на підставі такого історико-містобудівного опорного плану як складової Генерального плану міста Львова;

з огляду на обов`язковість Генерального плану міста Львова як нормативно-правового акта та з метою забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини на території м.Львова, занесених до Списку історичних населених місць України (затверджений постановою КМ України № 878 від 26.07.2001р. «Про затвердження Списку історичних населених місць України»), а також для збереження історичної забудови у центральній частині міста Львова, внесеної до Списку всесвітньої спадщини відповідно до Конвенції про охорону всесвітньої культурної та природної спадщини 05.12.1998р. на 22-й конференції Комітету світової спадщини ЮНЕСКО, «Ансамбль історичного центру Львова» (об`єкт № 865), суб`єкти містобудування зобов`язані дотримуватися обмежень і вимог, установлених Законом № 1805-III, під час здійснення містобудівної діяльності на території, що належить до історичного ареалу та його буферної зони відповідно до історико-містобудівного опорного плану міста Львова;

незатвердження науково-проектної документації з визначення меж історичного ареалу м.Львова відповідно до ст.32 Закону № 1805-III не впливає на правовий режим території як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, не виводить її з-під державної охорони (охорони законом);

оскільки за законом правовий статус відповідної території як об`єкта культурної спадщини пов`язаний з фактом її перебування у визначених межах історичного ареалу населеного місця України, наявність або відсутність відповідного рішення органу місцевого самоврядування чи центрального органу виконавчої влади не змінює цього факту.

Об`єкт реконструкції - будівля корпусу № 4 по вул.Грабовського П., 11 у м.Львові, замовником якого є позивач, знаходиться на земельній ділянці, яка включена до охоронної (буферної) зони об`єкта «Ансамбль історичного центру Львова», включеного до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО відповідно до Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини (об`єкт № 865), у якій забороняється проведення будівельних робіт без попереднього отримання дозволу в органах охорони культурної спадщини, зокрема, Мінкультури як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, та необхідності дотримання інших процедур щодо містобудівних перетворень у буферній зоні, яка знаходиться під охороною ЮНЕСКО.

Неотримання позивачем такого дозволу перед початком містобудівних перетворень у цій зоні тягне за собою наслідки, застосовані відповідачем в межах наданих йому повноважень шляхом видання оспорюваного у цій справі припису.

Позивач проводить містобудівні перетворення на території пам`ятки історії, архітектури, містобудування національного значення «Ансамбль оборонних споруд Цитадель - місце концентраційного табору «Шталаг 328» 1851 - 1854 роки, 1941 - 1944 роки (ох.№ 130026-Н), занесеної до Реєстру нерухомих пам`яток України постановою КМ України № 929 від 10.10.2012р. по вул.Грабовського, 11 у м.Львові, в межах центрального історичного ареалу м.Львова, зони охорони археологічного культурного шару II категорії, буферної зони об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Львів. Ансамбль історичного центру» без погодження з Міністерством проектної документації на будівництво та без отримання відповідного дозволу на проведення земляних робіт.

Положенням про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою КМ України № 885 від 16.10.2019р. (надалі - Положення № 885) встановлено, що Міністерство забороняє відповідно до закону діяльність юридичних або фізичних осіб, що створюють загрозу об`єкту культурної спадщини, видатній універсальній цінності об`єкта всесвітньої спадщини або порушують законодавство у сфері охорони культурної спадщини; видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток національного значення, об`єктів всесвітньої спадщини, припинення робіт на них, їх територіях, у зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених Законом України «Про охорону культурної спадщини», без дозволів або з відхиленням від них; Міністерство у межах повноважень, передбачених законом, погоджує: програми та проекти містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програми та проекти, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини; видає дозволи на проведення робіт на пам`ятках національного значення; проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт у межах території пам`яток та в зонах їх охорони, на охоронюваній археологічній території, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою.

Наявність історичного ареалу м.Львова та правомірність винесення Мінкультури припису про припинення будівельних робіт у зв`язку з відсутністю дозволу на будівництво та непогодження з Мінкультури проектної документації на будівництво встановлена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.01.2024р. у справі № 380/6862/22.

На спростування інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає про те, що згідно проектної документації «Капітальний ремонт громадського будинку (будівля № 4, літера «А-1» без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення по вул.Грабовського, П. у м.Львові» передбачено проведення таких робіт: реорганізація існуючого планування, збільшення простору та логістики приміщень; повний демонтаж конструкцій покрівлі та даху; повний демонтаж конструкцій з аварійним технічним станом, а саме конструкцій дерев`яного перекриття; демонтаж конструкції сходів; демонтаж частини існуючих внутрішніх перегородок та влаштування нових, згідно планувальної схеми; заміна покриття підлог з влаштуванням нової конструкції підлоги; влаштування нової покрівлі та конструкцій даху; влаштування нових конструкцій сходів; влаштування тераси на місці демонтованої покрівлі; утеплення й гідроізоляція фундаменту та стін будівлі; відновлення мощення навколо будівлі з попереднім утепленням та гідроізоляцією фундаментів. На підвальному поверсі понижається відмітка підлоги, влаштовуються нові сходи та муруються перегородки, згідно планувальної схеми. На першому поверсі передбачається розподіл планування на чотири окремі блоки з окремими входами. Заміна конструкції перекриття та сходів, влаштування нових перегородок та самонесучих стін (а.с.10-30).

Відповідно до вимог п.п.3.7, 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» капітальний ремонт - це сукупність робіт на об`єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи, при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання, у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також благоустрій території. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будинку в цілому або його частини.

Згідно акту візуального обстеження від 21.05.2024р. земельної ділянки по вул.П.Грабовського, 11 в м.Львові на об`єкті зафіксовані роботи на фасаді будинку, виконання земляних робіт вздовж фасаду будинку, роботу будівельної техніки (а.с.82-83).

Відповідно до ч.3 ст.37-2 № 1805-III проведенню містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на об`єкті всесвітньої спадщини, його території, в буферній зоні передує інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Відповідно до п.2 Порядку інформування Міжурядового комітету з охорони всесвітньої культурної і природної спадщини про наміри здійснити містобудівні перетворення на території об`єкта культурної спадщини, включеного до Списку всесвітньої спадщини, та/або в межах його буферної зони, затв. наказом Міністерства культури України № 345 від 20.04.2018р., містобудівні перетворення - це нове будівництво, реконструкція, реставрація, земляні роботи, ландшафтні перетворення на території об`єкта всесвітньої спадщини та/або в межах його буферної зони.

Звідси, здійснювані позивачем на належному йому об`єкті роботи правильно кваліфіковані відповідачем як містобудівні перетворення та земляні роботи, що створюють загрозу об`єкту культурної спадщини.

Підставою для таких висновків слугували надіслані листом Львівської обласної військової адміністрації № 5/5-6014/0/2-24/7-16 від 23.05.2024р. документи, зокрема, акт візуального обстеження від 21.05.2024р. земельної ділянки по вул.Грабовського П., 11 в м.Львові; відсутність документів дозвільно-погоджувального характеру стосовно оприлюднених містобудівних перетворень та земляних робіт за вказаною адресою, а також відомостей про здійснення інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО щодо зазначених перетворень і робіт.

Стосовно правильності застосування норм ст.ст.32, 35 Закону № 1805-ІІІ колегія суддів враховує, що дійсно в попередній редакції ч.4 ст.32 вказаного Закону передбачала, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

У теперішній редакції вказана норма визначає, що з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, затверджується Кабінетом Міністрів України.

У кожному історичному населеному місці визначається один або більше історичний ареал.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Також ст.35 Закону № 1805-ІІІ дійсно стосується дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт.

Покликання на вказані норми містить спірний припис (ст.32 Закону № 1805-ІІІ), на зазначені норми (ч.4 ст.32, ч.1 ст.35 Закону № 1805-ІІІ) посилався суд першої інстанції.

Разом з тим, як у спірному приписі, так і в оскарженому рішенні суду наведені (процитовані) також інші норми права (в тому числі Закону № 1805-ІІІ), на підставі яких був складений припис та прийнято рішення суду.

Виходячи із буквального змісту припису та рішення суду, колегія суддів вважає, що сформована у них позиція ґрунтується на діючих нормах права. Водночас, помилкові покликання на згадані норми не призводять до неправильності чи незрозумілості вказаних актів, не спотворюють їх змін, а їх виключення з тексту останніх не буде призводити до будь-яких протилежних висновків.

В свою чергу, помилкові покликання суду на норми ч.4 ст.32, ч.1 ст.35 Закону № 1805-ІІІ не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що в силу приписів ч.2 ст.317 КАС України законне, обгрунтоване та правильне по суті і справедливе рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що наведені апелянтом обставини не призвели до неправильного вирішення справи, а відтак не можуть слугувати достатньою підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Наведені висновки в своїй сукупності мають ключове та принципове значення для вирішення розглядуваного спору.

Водночас, доводи апелянта побудовані на переоцінці наявних доказів і усуненні помилок застосування норм матеріального права судом першої інстанції; будь-яких нових доказів до матеріалів справи останнім не представлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивач проводить будівельні та земляні роботи на території пам`ятки історії, архітектури, містобудування національного значення «Ансамбль оборонних споруд Цитадель - місце концентраційного табору «Шталаг 328» 1851 - 1854 роки, 1941 - 1944 роки (ох.№ 130026-Н), занесеної до Реєстру нерухомих пам`яток України постановою КМ України № 929 від 10.10.2012р., по вул.Грабовського, 11 у м.Львів, в межах центрального історичного ареалу м.Львів, зони охорони археологічного культурного шару II категорії, буферної зони об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Львів. Ансамбль історичного центру» без погодження з Мінкультури проектної документації на будівництво та без отримання відповідного дозволу на їх проведення.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів наголошує на тому, що значний суспільний інтерес у збереженні культурної спадщини визначено в ряді міжнародних документів, зокрема, Генеральною конференцією ООН ухвалено ряд міжнародних актів про охорону культурної та природної спадщини, таких як: Рекомендація щодо міжнародних принципів, які застосовуються під час археологічних розкопок (1956р.), Рекомендація про збереження краси пейзажів і місцевостей (1962р.), Рекомендація про збереження культурних цінностей, яким загрожує небезпека внаслідок проведення громадських або приватних робіт (1968р.), а також Рекомендація про охорону на національному рівні культурної та природної спадщини (1972р.).

У згаданій Рекомендації 1972 року наголошено на тому, що кожен предмет культурної та природної спадщини є унікальним і зникнення будь- якого такого предмета є невідновною та безповоротною втратою для цієї спадщини у зв`язку з чим, кожну країну на території якої знаходяться предмети культурної та природної спадщини, зобов`язано зберегти цю частину спадщини людства і забезпечити передачу майбутнім поколінням.

Згідно Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини, ратифіковано Указом Президії Верховної Ради України № 6673-ХІ від 04.10.1988р., кожна держава - сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної і природної спадщини, що зазначена у ст.ст.1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. З цією метою вона прагне діяти як власними зусиллями, максимально використовуючи наявні ресурси, так і, за необхідності, використовувати міжнародну допомогу і співробітництво, якими вона може користуватися, зокрема, у фінансовому, художньому, науковому й технічному відношеннях.

Таким чином, з огляду на міжнародні зобов`язання, взяті на себе Україною, та положення ст.54 Конституції України держава зобов`язана забезпечувати збереження об`єктів, що становлять культурну цінність. Збереження культурної спадщини впливає на формування менталітету нації, стверджує спадкоємність одвічних цінностей і традицій, формує базу для сталого розвитку суспільства. Запорукою піднесення української культури та духовного розвитку суспільства в дусі патріотизму і любові до України є збереження та примноження культурної спадщини, отриманої від попередніх поколінь.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача і заперечення відповідача, наведені в позовній заяві та відзиві на неї, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги залишені без задоволення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, а тому розглядуваний позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ТзОВ «Передзвін».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Змінити назву відповідача у справі з Міністерства культури та інформаційної політики України на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Передзвін» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2024р. в адміністративній справі № 380/17250/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю «Передзвін».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 09.06.2025р.