Справа № 200/2453/25
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року Справа№200/2453/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Галатіної О.О. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, суд -

В С Т А Н О В И В:

На адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №90 від 28.03.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () призначити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком з 05.02.2024 р. у відповідності до п. 14-6.2. Розділу XV ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV, зарахувавши період роботи у колгоспі з 15.09.1977 p. по 04.05.1979 р., з 15.05.1981 р. по 01.02.1993 р. до загального стажу роботи.

Позовна заява обгрунтована тим, що 20.03.2025 позивач звернувся через ВЕБ-портал до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. Разом із заявою позивач надав заяву-повідомлення в якій зазначив, що пенсії від інших пенсійних органів не отримує та просив призначити пенсію у відповідності до п. 14-6.2. Розділу XV ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV з дати набуття такого права (тобто з 05.02.2024 р., з наступного дня після досягнення 63 років). За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії від 20.03.2025 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в України в Миколаївській області. Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в України в Миколаївській області прийняв рішення №90 від 28.03.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком. Поряд із цим, Відповідачем не біло зараховано до загального стажу певні періоди роботи Позивача. Вважає таке рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву. Відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволено частково.

Відстрочено сплату судового збору за подання позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, до винесення рішення у справі.

Витребувано від Відповідачів матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

На адаресу суду через підсистему «Електроний суд» від третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відзив на позовну заяву, в якого зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двічі звертався через веб портал Пенсійного фонду України з заявами від 19.02.2025 та від 20.03.2025 про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі-Закон України №1058). Заяву про призначення пенсії за віком від 20.03.2025 за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області. Станом на момент звернення (на 20.03.2025) заявник досяг віку 64 роки. Страховий стаж для визначення права на пенсію відповідно наданих документів та даних персоніфікованого обліку склав 14 років 0 місяців 10 днів. До страхового стажу зараховано наступні періоди: з 05.05.1979 по 14.05.1981 (військова служба), з 01.11.2001 по 30.11.2001, з 01.05.2002 по 30.11.2003, з 01.04.2004 по 31.12.2005, з 20.05.2013 по 12.09.2016, з 26.10.2016 по 20.02.2017 (безробіття), з 21.02.2017 по 31.12.2021. До страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом вересня 1977 року по листопад 2003 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.09.1977 оскільки на титульному аркуші зазначена неповна дата народження (тільки рік), та трудова книжка має неповну інформацію, а саме: за період з 15.09.1977 по 06.04.1991 (в тому числі проходження військової служби строкової з 05.05.1979 по 14.05.1981) відсутня інформація щодо встановлення мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих трудоднів) протягом 1977-1979 років. Наявні записи щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих трудоднів) протягом 1982-1989 років, в яких не зазначено підстави внесення, а саме, документи, їх номери і дати за кожен рік. з 05.05.1992 по 01.02.1993 - в підставах внесення записів, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих трудоднів), відсутні документи, їх номери та дати за кожен рік. За результатом розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 20.03.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення №90 від 28.03.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком через відсутність страхового стажу 21 року.

Також, вказує на те, що спірне рішення про відмову у призначені було прийнято ГУ ПФУ Миколаївській області. ГУ ПФУ в Донецькій області не вчиняло жодних дій у відношенні ОСОБА_1 які б порушили його право на пенсійне забезпечення. Спираючись на зазначене позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області пред`явлені як не до належної сторони по справі, тому в цих вимогах має бути відмовлено.

Від Відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, до суду надано відзив на позов, згідно якого зазначено, що Позивач звернувся 20.03.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. 28.03.2025 було прийнято рішення № 90, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. На день подання заяви про призначення пенсії вік Позивача становить 64 роки 01 місяць. Страховий стаж Позивача становить 14 років 00 місяці 10 днів. За результатами розгляду заяв про призначення пенсії Позивачу встановлено, що під час призначення пенсії за віком до страхового стажу не було зараховано періоди роботи протягом вересня 1977 року листопада 2003 року, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 20.09.1977, оскільки на титульному аркуші зазначена не повна дата народження (тільки рік). Крім того, щодо періодів роботи в колгоспі ім. Мічуріна: з 15.09.1977 по 06.04.1991 (в тому числі проходження військової служби строкової з 05.05.1979 по 14.05.1981) відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1977 1979 років. Наявні записи щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1982 1989 років, в яких не зазначено підстави внесення, а саме, документи, їх номери та дати за кожен рік; з 05.05.1992 по 01.02.1993 в підставах внесення записів, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів), відсутні документи, їх номери та дати за кожен рік. Страховий стаж обчислено за періоди військової служби строкової та отримання допомоги по безробіттю за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб. З урахуванням викладеного Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за заявою від 20.03.2025 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.03.2025 № 90 про відмову Позивачу в призначенні пенсії за віком, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 20.03.2025 звернувся через через Веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

За результатом розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 20.03.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення №90 від 28.03.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком через відсутність страхового стажу 21 року.

Згідно вищезазначеного рішення, вік особи 64 років 01 місяць.

Страховий стаж особи становить 14 років 0 місяців 10 днів.

За результатами розгляду заяви про призначення пенсії Позивачу встановлено, що під час призначення пенсії за віком до страхового стажу не було зараховано періоди роботи протягом вересня 1977 року листопада 2003 року, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 20.09.1977, оскільки на титульному аркуші зазначена не повна дата народження (тільки рік).

Крім того, щодо періодів роботи в колгоспі ім. Мічуріна:

з 15.09.1977 по 06.04.1991 (в тому числі проходження військової служби строкової з 05.05.1979 по 14.05.1981) відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1977 1979 років. Наявні записи щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1982 1989 років, в яких не зазначено підстави внесення, а саме, документи, їх номери та дати за кожен рік;

з 05.05.1992 по 01.02.1993 в підставах внесення записів, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів), відсутні документи, їх номери та дати за кожен рік.

Страховий стаж обчислено за періоди військової служби строкової та отримання допомоги по безробіттю за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 (в частині спірного періоду), Позивач працював:

- з 15.09.1977 по 1979 на різних посадах, на посаді тракториста у колгоспі ім. Мічуріна Першотравневого району Донецької області (запис 1-2);

- з 1979 по 1981 проходження служби в радянській армії;

- з 1982 по 06.04.1991 - у колгоспі ім. Мічуріна Першотравневого району Донецької області (запис 2-3);

- з 05.05.1992 по 01.03.1993 на посаді тракториста у колгоспі ім. Мічуріна Першотравневого району Донецької області (запис 4-5).

Вищевказані періоди також підтверджуються відомостями про трудову діяльність ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб, що додано до матеріалів справи.

Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 , до страхового стажу спірні періоди зараховано не було.

Також, до суду надано довідку про заробітну плату №01/18-728 від 12 листопада 2021 року, що видана підприємством Комтел Донецької народної республіки.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2статті 4 КАС України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Згідно п.2 Розділу Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 100 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається, чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо спірних періодів роботи в колгоспі з 15.09.1977 по 04.05.1979, з 15.05.1981 по 01.02.1993, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, відповідно до рішення Відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, що до страхового стажу Позивача не зараховано періоди роботи протягом вересня 1977 року листопада 2003 року, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 20.09.1977, оскільки на титульному аркуші зазначена не повна дата народження (тільки рік).

Крім того, щодо періодів роботи в колгоспі ім. Мічуріна:

з 15.09.1977 по 06.04.1991 (в тому числі проходження військової служби строкової з 05.05.1979 по 14.05.1981) відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1977 1979 років. Наявні записи щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1982 1989 років, в яких не зазначено підстави внесення, а саме, документи, їх номери та дати за кожен рік;

з 05.05.1992 по 01.02.1993 в підставах внесення записів, щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів), відсутні документи, їх номери та дати за кожен рік.

Як вже встановлено судом та про що зазначено више, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 (в частині спірного періоду), Позивач працював:

- з 15.09.1977 по 1979 на різних посадах, на посаді тракториста у колгоспі ім. Мічуріна Першотравневого району Донецької області (запис 1-2);

- з 1979 по 1981 проходження служби в радянській армії;

- з 1982 по 06.04.1991 - у колгоспі ім. Мічуріна Першотравневого району Донецької області (запис 2-3);

- з 05.05.1992 по 01.02.1993 на посаді тракториста у колгоспі ім. Мічуріна Першотравневого району Донецької області (запис 4-5).

Вищевказані періоди роботи також підтверджуються відомостями про трудову діяльність ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб, що додано до матеріалів справи.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону України №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульовано Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, які чинні на час розгляду справи (далі - Основні положення).

Відповідно до пункту 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних положень).

Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 по справі №677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 березня 2019 року по справі № 2а/349/28/16 провадження № К/9901/30494/18.

Отже, суд не приймає посилання відповідача, що на титульному аркуші зазначена не повна дата народження (тільки рік), не зазначено підстави внесення, а саме, документи, їх номери та дати за кожен рік та відсутність інформації кількості відпрацьованих вихододнів, оскільки працівник не несе відповідальність за невірне оформлення трудової книжки та такі недоліки не повинні перешкоджати працівнику для зарахування його страхового стажу, таким чином, періоди роботи позивача в колгоспі з 15.09.1977 по 04.05.1979, з 15.05.1981 по 06.04.1991 та з 05.05.1992 по 01.02.1993, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Також, суд зазначає, що спірний період з 07.04.1991 по 04.05.1992 не підлягає зарахуванню до страхового стажу Позивача, оскільки у записах трудової книжки серії НОМЕР_2 та відомостях про трудову діяльність ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб відсутні відомості (записи) щодо вказаного періоду.

Інших доказів на підтвердження вищевказаного періоду роботи Позивача до суду надано не було.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію є формою втручання у дискреційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення (перерахунку) пенсії та визначення наявності підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №90 від 28.03.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 березня 2025 року про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи в колгоспі з 15.09.1977 по 04.05.1979, з 15.05.1981 по 06.04.1991 та з 05.05.1992 по 01.02.1993, з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.

Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії за віком, оскільки в даному випадку обов`язок розгляду наданих матеріалів по заяві Позивача від 20.03.2025 року та прийняття рішення було покладено саме на Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а отже, вимога щодо зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перегляд заяви про призначення пенсії не є вірним та не відповідає вимогам чинного законодавства щодо порядку розгляду звернень в порядку екстериторіальності.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року відстрочено сплату судового збору за подання позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, до винесення рішення у справі.

Враховуючи те, що фактично, позовні вимоги задоволені, оскільки дії Відповідача визнані протиправними, а саме, в контексті спірного рішення відповідача, а зобов`язання вчинити певні дії є похідною вимогою, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у розмірі 968,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №90 від 28.03.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 березня 2025 року про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи в колгоспі з 15.09.1977 по 04.05.1979, з 15.05.1981 по 06.04.1991 та з 05.05.1992 по 01.02.1993, з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь Спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн., 96 коп.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Галатіна