Справа № 600/336/24-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/336/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш В.О.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

09 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Моніча Б.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти зі стажем роботи на посадах педагогічних працівників у закладі середньої освіти понад 40 років, з урахуванням викладених у мотивувальній частині рішення висновків суду.

В задоволені решти вимог позову судом першої інстанції відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.06.1980 позивача з 01.09.2020 переведено з посади вихователя групи продовженого дня на посаду асистента вчителя.

Відповідно до змісту листа Комунального закладу "Кам`янський ліцей Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області" №8 від 16.01.2024 позивач була переведена на посаду асистента вчителя з посади вихователя групи продовженого дня 01.09.2020 за наказом №79 від 01.09.2020 "Про переведення на іншу посаду".

Інклюзивне навчання здійснювалося з 01.09.2020 по 30.09.2023 в КЗ "Кам`янський ліцей Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області" згідно Закону України "Про освіту" ст. 20 "Інклюзивне навчання".

Інклюзивний 2-Г клас (наказ №116 від 01.09.2020 "Про продовження інклюзивної форми навчання"; 3-Г 2021; 4-Г клас 2022; 5-Г клас 2023 відповідно до ст. 26 Закону України "Про повну загальну середню освіту").

Позивач забезпечувала з 01.09.2020 по 30.09.2023 організацію інклюзивного навчання учня з особливими освітніми потребами відповідно до п. 17 Порядку організації інклюзивного навчання у закладах середньої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 №957 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 №72 з 01.09.2020 по 30.09.2023).

У листопаді 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Листом від 08.12.2023 №7037-7008/Ч-17/8-2400/23 відповідач повідомив позивача про відсутність у неї права на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", оскільки на день досягнення пенсійного віку позивач не працювала на посаді, яка дає право пенсію за вислугу років.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Положеннями ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Відповідно до п.7.1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до положень п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (надалі - Перелік № 909), незалежно від віку.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7.1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Порядок № 1191)

Відповідно до п.2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17.

Відповідно до п.7 Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Як встановлено в ході розгляду справи, підставою для відмови у призначенні позивачу грошової допомоги, встановленої пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, слугувала те, що на момент досягнення нею пенсійного віку вона працювала асистентом вчителя інклюзивного навчання, що не дає їй права на вислугу років і, відповідно, на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

Надаючи оцінку вказаній обставині, судова колегія враховує наступне.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі Перелік №909), установлено, що право на отримання пенсії за вислугу років мають право ті, які працюють в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на таких посадах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Отже, посада асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу Переліком №909 дійсно не передбачена.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджено "Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників", яким посаду асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу віднесено до посад педагогічних працівників.

В свою чергу, відповідно до абз. 1 п. 17 Порядку організації інклюзивного навчання в закладах загальної середньої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 №957, організацію інклюзивного навчання учнів забезпечує асистент вчителя, посадові обов`язки якого визначаються його посадовою інструкцією, що затверджується керівником закладу освіти відповідно до вимог законодавства.

Згідно з "Типовими штатними нормативами закладів загальної середньої освіти", затвердженими наказом Міністерства освіти і науки від 06.12.2010 №1205, зареєстрованим в Міністерстві юстиції від 22.12.2010 за №1308/18603, посада "асистент вчителя" вводиться у школах, де запроваджене інклюзивне навчання, для роботи з учнями з особливими освітніми потребами з розрахунку 1 ставка на клас, у якому навчаються такі діти.

Відповідно до листа Комунального закладу "Кам`янський ліцей Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області" №8 від 16.01.2024 позивач була переведена на посаду асистента вчителя з посади вихователя групи продовженого дня 01.09.2020 за наказом №79 від 01.09.2020 "Про переведення на іншу посаду". Інклюзивне навчання здійснювалося з 01.09.2020 по 30.09.2023 в КЗ "Кам`янський ліцей Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області" згідно Закону України "Про освіту" ст. 20 "Інклюзивне навчання". Інклюзивний 2-Г клас (наказ №116 від 01.09.2020 "Про продовження інклюзивної форми навчання"; 3-Г 2021; 4-Г клас 2022; 5-Г клас 2023 відповідно до ст. 26 Закону України "Про повну загальну середню освіту"). Позивач забезпечувала з 01.09.2020 по 30.09.2023 організацію інклюзивного навчання учня з особливими освітніми потребами відповідно до п.17 Порядку організації інклюзивного навчання у закладах середньої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 №957 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 №72 з 01.09.2020 по 30.09.2023).

Окрім того, факт переведення позивача з посади вихователя групи продовженого дня на посаду асистента вчителя підтверджується й її трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 26.06.1980.

Отже, зважаючи на вказані вище правові норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посада "асистент вчителя" відноситься до посад педагогічних працівників, що пенсійним органом під час розгляду заяви позивача враховано не було.

Таким чином, відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти, відповідач діяв без врахування всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення про таку виплату.

При цьому, судова колегія, з огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і передчасність прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області рішення щодо відмови позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, погоджується з обраним судом першої інстанції способом поновлення порушених прав позивача шляхом визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, а й зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти зі стажем роботи на посадах педагогічних працівників у закладі середньої освіти понад 40 років, з урахуванням викладених у мотивувальній частині рішення висновків суду.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Моніч Б.С. Гонтарук В. М.