Справа № 640/32474/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Главача І.А.,
суддів: Григорука О.Б., Матуляка Я.П.
секретаря судового засідання Сливінської М.Ю.,
позивач в судове засідання не з`явився
представниці відповідача Ткачук Я.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу
до Кабінету Міністрів України
про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду,
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Кабінету Міністрів України (надалі, також відповідач, КМУ) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.
На виконання вимог зазначеної ухвали на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків з доказом сплати судового збору.
29.12.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Дане клопотання аргументовано тим, що справа стосується прийняття на публічну службу особи, яка відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" займає відповідальне та особливо відповідальне становище, а тому має розглядатися за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні. Також поряд з цим, представник відповідача направив клопотання про приєднання доказів та встановлення додаткового строку для подання до суду доказів по справі та відзив на позовну заяву.
Також 29.19.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач зазначає про порушення позивачем строків звернення до суду та вказує на те, що належним відповідачем буде Державна санітарно-епідеміологічна служба, а не Кабінет Міністрів України. У зв`язку з цим просив у задоволенні позову відмовити.
Вказана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 27.02.2025.
31.03.2025 представниця відповідача на електронну пошту суду скерувала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у задоволенні клопотання відмовлено і заяву повернуто відповідачу у зв`язку порушенням строку на подання такої заяви.
04.04.2025 представниця відповідача на електронну адресу суду скерувала клопотання про відкладення розгляду справи. В ході судового засідання розглянуто дане клопотання. Прийнято рішення про його задоволення і відкладено розгляд справи на "19" травня 2025 о 10:30 в приміщенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 46.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2024 клопотання представниці відповідача задоволено, постановлено провести судове засідання в режимі відеоконференції із участю представниці відповідача Ткачук Яни Олександрівни в режимі відеоконференції в приміщенні Шостого апеляційного адміністративного суду.
19.05.2025 до суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. У зв`язку з цим підготовче засідання проводилося за відсутності позивача.
В підготовчому засіданні 19.05.2025 судом поставлено на обговорення питання щодо закриття підготовчого провадження у справі та перехід до судового розгляду по суті спору. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні "06" червня 2025 о 13:45 год.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила таке.
ОСОБА_1 проходив державну службу на посаді заступника Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 992-р "Про призначення ОСОБА_1 заступником Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України" (а.с. 46).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 року № 483-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України» ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 54, 57).
На виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.2017 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження від 02.06.2021 року № 580-р «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України», яким позивача було поновлено на посаді з 13 липня 2016 року (а.с. 60).
Строк затримки виконання рішення суду тривав з 27.07.2017 по 01.06.2021.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду охоплено строк затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду про поновлення на роботі з 27.07.2017 по 07.08.2020.
Оскільки вищезгадану постанову Окружного адміністративного суду міста Києва було виконано 02.06.2021, то позивач, на підставі статті 236 Кодексу законів про працю (надалі, також КЗпП) звернувся з вимогою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання даної постанови за період з 08.08.2020 по 01.06.2021, тобто такий, що не охоплено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з норм права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За пунктом 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) визначено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
За змістом частини 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набуло законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з частиною 3 статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
У частині 8 статті 235 КЗпП України зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до статті 236 КЗпП України (оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника), у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.
Суд наголошує на тому, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі, є видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
При цьому, важливим є саме те, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
За змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права Верховний Суд викладав також у постановах від 23.06.2019 (справа № 802/1184/16-а), від 17.06.2020 (справа № 521/1892/18), від 26.02.2020 (справа № 702/725/17), від 06.12.2018 (справа № 465/4679/16).
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України, суду потрібно встановити чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення установити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Норми статті 236 КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.
Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (роботодавця, власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
Таким чином суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про наявність затримки з боку відповідача виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді та публічній службі (роботі).
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України № 108/95-ВР від 24.03.1995 р. «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі, також Порядок № 100 в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 100, цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Абзацом 1 пункту 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).
Пункт 10 Постанови № 100 був виключений постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100», яка набрала законної сили 12.12.2020, у зв`язку з чим після цієї дати не здійснюється коригування середньої заробітної плати у разі подальшого (після 12.12.2020) підвищення тарифних ставок і посадових окладів.
Суд зазначає, що оскільки пункт 10 Постанови № 100 був виключений постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100», яка набрала законної сили 12.12.2020, у зв`язку з чим після цієї дати не здійснюється коригування середньої заробітної плати у разі подальшого (після 12.12.2020) підвищення тарифних ставок і посадових окладів.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача становить:
Оскільки розмір посадового окладу позивача у 2021 році не змінювався, то коефіцієнт підвищення посадового окладу становить 2,56, як і у 2020 році.
Судом встановлено, що позивача звільнено із займаної посади 13.07.2017.
Таким чином, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з пунктом 2 Порядку № 100, а саме: травень, червень 2017 року.
Загальна кількість робочих днів за останні 2 календарні місяці роботи становила 39 (у травні 2016 року 19 днів та у червні 2016 року 20 днів).
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що середньоденна заробітна плата становила 664,09 грн.".
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Позовні вимоги у цій справі заявлені за період з 08.08.2020 по 01.06.2021.
З урахуванням коефіцієнту підвищення середньоденний заробіток за посадою ОСОБА_1 у 2020-2021 роках складає:
664,09 грн. х 2,56 = 1700,07 грн у 2020 році;
664,09 грн. х 2,56 = 1700,07 грн у 2021 році;
У 2020 році відповідачем було затримано виконання постанови Окружного адміністративного суду з 08.08.2020 по 31.12.2020, у зв`язку з чим вимушений час прогулу позивачем становить 101 робочий день (за вирахуванням святкових і неробочих).
У 2021 році відповідачем було затримано виконання постанови Окружного адміністративного суду з 01.01.2021 по 01.06.2021, у зв`язку з чим вимушений час прогулу позивачем становить 103 робочі дні (за вирахуванням святкових і неробочих).
Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, суд зазначає, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 08 серпня 2020 року по 01 червня 2021 року включно складає: 1700,07 грн. х 101 робочий день у 2020 році + 1700,07 грн. х 103 робочі дні у 2021 році = 346814,28 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.
Всі інші доводи сторін висновків суду не спростовують та не доводять протилежного.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, судом констатує, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, як позивач у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
У зв`язку з цим позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Позивачу копію рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

відповідач Кабінет Міністрів України (, вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008).

Суддя: Главач І.А.

Суддя: Григорук О.Б.

Суддя: Матуляк Я.П.

Рішення складене в повному обсязі 11.06.2025