Справа № 280/4849/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

11 червня 2025 рокуСправа № 280/4849/25 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; Адреса реєстрації, як ВПО: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (, б. Марії Примаченко, 3, м. Запоріжжя, 69035) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2025 року на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (далі відповідач) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Одночасно із позовом представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд:

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-якому іншому територіальному центру комплектування та соціальної підтримки (яке позивач вказує у якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору та питання щодо залучення якої суддею станом на дату розгляду заяви не вирішувалось) вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 , 311971 року народження, на військову службу під час мобілізації,-

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-якому іншому територіальному центру комплектування та соціальної підтримки звертатися до правоохоронних органів із вимогами щодо розшуку, затримання та доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-якому іншому територіальному центру комплектування та соціальної підтримки видавати мобілізаційні розпорядження, вручати повістки на відправку до військової частини для проходження військової служби та здійснювати будь-які дії, спрямовані на мобілізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач Додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, передбачений Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З метою отримання документів, передбачених Додатком 5 вищезазначеного порядку, ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про призначення соціальної допомоги йому, як особі, яка здійснює постійний догляд за своєю хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка потребує такого догляду, однак заявнику відмовлено у встановленні

факту здійснення особою постійного догляду, що і слугувало підставою для звернення до суду із позовом в адміністративній справі. Заявник вказує, що оскільки військовий стан в Україні триває, є вірогідність призову останнього на військову службу за мобілізацією на особливий період, внаслідок чого він буде позбавлений можливості реалізувати своє право на відстрочку, а його мати, що потребує постійного догляду, залишиться в безпорадному стані без догляду з боку сина, якого вона потребує за станом здоров`я. Наголошує, що у разі якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку після встановлення наявності у нього такого права, адже згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відстрочку можуть оформити лише військовозобов`язані особи. Тобто, надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим. До того ж, звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків можливе лише у разі наявності в них І чи 2 групи інвалідності, а тому, у разі мобілізації ОСОБА_1 , останній буде позбавлений можливості звільнитися з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю. З огляду на вищевикладене, у разі задоволення позову в цій справі, неможливо буде виконати рішення суду, що виключає доцільність існування самого такого позову, оскільки в такому випадку суд не надасть ефективного захисту потенційно порушеному праву.

Вирішуючи питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із частиною 2 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частини 2 статті 150 КАС України, є оціночними, а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 420/5553/18 та від 13 липня 2023 року у справі № 640/16003/22.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у справі № 580/244/23.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, оцінюючи доводи та аргументи заявника, суд зауважує, що вони не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Так, предметом спору у цій справі є: рішення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (Акт від № 2073 від 21 травня 2025 року), яким факт здійснення ОСОБА_1 за матір`ю ОСОБА_2 не встановлено.

Водночас, в обґрунтування забезпечення позову заявник вказує про намір звернутись в майбутньому до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки та вказує про імовірність призову під час розгляду адміністративної справи № 280/4949/25.

Суд звертає увагу, що вимоги зазначені у заяві про забезпечення адміністративного позову не є предметом оскарження у даній адміністративній справі і не випливає з рішення, яке оскаржується позивачем.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що запропонований позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-якому іншому територіальному центру комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії, які пов`язані із призовом позивача на службу, не відповідає визначеним у позовній заяві інтересам позивача, за захистом яких він звернувся до суду та не може бути застосований судом.

Суд звертає увагу позивача на те, що забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії (не відповідачу) можливе лише щодо дій, що стосуються предмета спору (пункт 4 частини 1 статті 151 КАС України).

Аналіз змісту заяви про забезпечення позову дає підстави для висновку про не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить представник позивача, може істотно ускладнити чи унеможливити:

1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду даної справи;

2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся;

3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, позивачем до клопотання про забезпечення позову не надано жодного доказу на підтвердження його обґрунтованості.

Також заявник не навів докази того, що під час розгляду справи в суді, ІНФОРМАЦІЯ_4 чи іншими центрами комплектування відносно позивача можуть здійснюватися будь-які дії щодо призову чи здійснюються станом на дату звернення до суду із позовом.

Тому, посилання заявника на випадок можливого настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 153, 152, 154, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Кушнір Ольги Михайлівни про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11 червня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов