Справа № 420/14754/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/14754/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року (суддя Бездрабко О.І., м. Одеса, повний текст рішення складений 18.09.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

14.05.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність 6 ДПРЗ відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у повному обсязі;

- зобов`язати 6 ДПРЗ виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі) за період з 06 вересня 2018 року по 18 липня 2022 року у повному обсязі, з 19 липня 2022 року по 30 квітня 2024 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 11.09.2018 р. по 29.04.2024 р.

Стягнуто з 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 95503,47 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов залишити без задоволення.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо періоду, за який відповідач повинен сплатити середній заробіток при звільненні, оскільки позивач в період з 01.01.2016 р. по 13.04.2017 р. не проходив службу в 6 ДПРЗ (ЄДРПОУ- 39010880), а проходив службу в Головному управлінні Держаної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (код ЄДРПОУ - ), які являються окремими юридичними особами, мають свої рахунки та код ЄДРПОУ.

На обґрунтування порушення норм процесуального права апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду з пропуском строку на звернення.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах ДСНС України.

Згідно витягу з наказу в.о. начальника Головного управління ДСНС в Одеській області (по особовому складу) від 05.04.2017 р. №376 звільнено із займаної посади та за його згодою призначено, надавши 9 діб для здачі та приймання справ та посад, з 05 квітня по 13 квітня 2017 року, старшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 , командира 5 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України в Одеській області - командиром відділення 5 державної пожежно-рятувальної частини 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів.

Згідно витягу з наказу начальника Головного управління ДСНС України в Одеській області (по особовому складу) від 06.09.2018 р. №495, звільнено зі служби у відставку Збройних Сил України (з виключенням з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом "3" (за станом здоров`я) старшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 , командира відділення 5 державної пожежно-рятувальної частини 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області.

Згідно витягу з наказу начальника 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області (по особовому складу) від 10.09.2018 р. №246 старшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 , командира відділення 5 державної пожежно-рятувальної частини 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області, який наказом ГУ ДСНС України в Одеській області від 06 вересня 2018 року №495 о/с звільнений із ДСНС України у відставку Збройних Сил України (з виключенням з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом "3" (за станом здоров`я), 10 вересня 2018 року виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення.

Даним наказом визначено виплатити позивачу премію у розмірі 17 відсотків посадового окладу з 01 вересня 2018 року по день виключення; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 20 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років з 01 вересня 2018 року по день виключення; надбавку за вислугу років у розмірі 45 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання з 01 вересня 2018 року по день виключення 9станом на 10 вересня 2018 року становить 20 років 09 місяців 16 днів); грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (вислуга років для виплати грошової допомоги на день звільнення станом на 10 вересня 2018 року становить 20 років 09 місяців 16 днів). Щорічну основну відпустку за 2018 рік використав. Матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік отримав. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік не надавалася.

Під час проходження служби в органах ДСНС України позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Не виплачено її і під час звільнення ОСОБА_1 зі служби, у зв`язку з чим позивач звертався з відповідними позовами до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 р. у справі № 420/25519/23, яке набрало законної сили 21.12.2023 р., визнано протиправною бездіяльність 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 14 квітня 2017 року по 28 березня 2018 року; зобов`язано 6 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14 квітня 2017 року по 28 березня 2018 року.

На виконання даного судового рішення на розрахунковий рахунок позивача 20.12.2023 р. перерахована сума індексації у розмірі 1058,58 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 р. у справі №420/22186/23, яке набрало законної сили 20.02.2024 р., визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держаної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, за період з 01.01.2016 р. по 13.04.2017 р. із застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) - січень 2008 року; зобов`язано Головне управління Держаної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, за період з 01.01.2016 р. по 13.04.2017 р. зі застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) - січень 2008 року, з врахуванням раніше проведеної виплати.

На виконання даного судового рішення на розрахунковий рахунок позивача 30.04.2024 р. перерахована сума індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 13.04.2017 р. у розмірі 41773,02 грн.

Вважаючи, що у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №420/25519/23 у розмірі 41773,02 грн. має право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку за період з за період з 06 вересня 2018 року по 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення його позовних вимог суд першої інстанції зауважив, що дана виплата у розмірі 41773,02 грн. стосується виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 13.04.2017 р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/22186/23, про що безпосередньо зазначено в деталях операції по картковому рахунку позивача, а не за період з 14.04.2017 р. по 28.03.2018 р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/25519/23, як вказує позивач у позовній заяві. Отже, при звільненні позивача з органів ДСНС України з ним не проведено повного розрахунку, зокрема не було виплачено індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 13.04.2017 р., що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України та має наслідком застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Оскільки позивача було виключено з кадрів ДСНС України 10.09.2018 р., а остаточний розрахунок на виконання судового рішення проведено лише 30.04.2024 р. (дата надходження коштів на банківський рахунок позивача), суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період з 11.09.2018 р. по 29.04.2024 р.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Є усталена правова позиція щодо юридичної природи відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, та щодо застосування статей 233 КЗпП України, 122 КАС України до спорів про його стягнення, ініційованих колишніми публічними службовцями.

У пункті 57 постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 зазначено, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Отже, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування не є заробітною платою, у зв`язку з чим звернення до суду з вимогами про його стягнення обмежується строком звернення до суду.

Висновок щодо норми права, яка підлягає застосуванню до випадків обчислення строків звернення до суду колишніх публічних службовців з вимогами про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні було викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі №240/532/20.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №240/532/20 встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, виходячи із викладених правових позицій, з цим позовом до суду позивач мав звернутися в місячний строк з моменту, коли дізнався (мав дізнатися) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо моменту, коли позивач мав дізнатися про порушення своїх прав у подібних правовідносинах, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 сформувала висновки, що застосовні до цієї справи. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок з колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином, настання відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, пов`язане з наявністю таких юридично значимих обставин, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У даній справі позивач пов`язує порушення свої прав у зв`язку із несвоєчасною виплатою 6 ДПРЗ індексації грошового забезпечення у розмірі 41773,02 грн. (невиплачена індексація за період з 14.04.2017 по 28.03.2018), що було встановлено рішення суду у справі №420/25519/23.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу, що 6 ДРПЗ було проведено виплату за рішенням суду по справі №420/25519/23 18.12.2023, що підтверджується платіжної інструкцією №1001 (а.с. 40).

Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом у даній справі розпочався 19.12.2023 на наступний день за днем остаточного розрахунку, а сплив зазначений строк, відповідно, 19.01.2024.

Ураховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 14.05.2024, то він пропустив місячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

При цьому в матеріалах справи відсутня заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів зауважує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах про проходження публічної служби особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Частиною третю статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire Perez de Rada Cavanilles c. Espagne №116/1997/900/1112).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, не надав належної оцінки доводам відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та дійшов помилкового висновку про не застосування до спірних правовідносин строків звернення до адміністративного суду.

Ураховуючи, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява ОСОБА_1 залишенню без розгляду.

Колегія суддів вважає помилковим обчислення судом першої інстанції строку звернення до суду з 30.04.2024 (дати виконання судового рішення у справі №420/22186/23), оскільки у згаданій справі суд зобов`язав Головне управління Держаної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (65091, м. Одеса, вул. Прохорівська, 6, код ЄРДПОУ 38643633) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 13.04.2017 року зі застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) - січень 2008 року, з врахуванням раніше проведеної виплати.

Проте у даній справі спір виник у зв`язку із несвоєчасно проведеним 6 ДРПЗ (, вул. Буніна, 41, м. Одеса, 65045) остаточним розрахунком при звільненні.

При вирішені даної справи апеляційним судом враховані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15 квітня 2021 року у справі №9901/104/20 (провадження №11-208заі20), згідно яких у разі, якщо позивач не зазначить причини, які би підтверджували поважність звернення до суду, як і не просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду, суд залишає позовну заяву без розгляду згідно частини третьої статті 123 КАС України.

Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року скасувати, а адміністративним позовом ОСОБА_1 до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов