Справа № 160/12032/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
09.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненадання ОСОБА_1 завірених копій актів службових розслідувань і(або) витягів з актів службових розслідувань щодо ОСОБА_1 за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з 08.05.2022 року по 11.11.2023 року .
- зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 надати письмово ОСОБА_1 завірені копії актів службових розслідувань і(або) витягів з актів службових розслідувань щодо ОСОБА_1 за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з 08.05.2022 року по 11.11.2023 року.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що станом на дату подання позовної заяви відповідачем не надано копії актів службових розслідування і(або) витягів з актів службових розслідувань щодо ОСОБА_1 за період проходження мною служби у в/ч НОМЕР_1 з 08.05.2022 року по 11.11.2023 року, про які позивач указував у заяві від 01.03.2024 року.
25.07.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог.
01.08.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги є необгрунтованими, зважаючи на таке. 21.03.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було підготовлено та направлено позивачу відповідь на запит вихідний номер 4491. Вказана відповідь була направлена відповідальною особою військової частини НОМЕР_1 , письмовою кореспонденцією, оформленою відповідно до законодавства та прийнята оператором поштового зв`язку «Укрпошта» до пересилання без видачі розрахункового документа та, що доставляються/вручаються без розписки. Враховуючи, що позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження своїх вимог, вимоги, викладені в позовній заяві є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
05.08.2024 року та 06.08.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що аргументи відповідача, викладені у відзиві, не відповідають дійсності.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Відповідачем до відзиву від 01.08.2024 року долучено лист №4491 від 21.03.2024 року, в якому зазначено таке: «Згідно Вашого рапорту від 01.03.2024 року надсилаємо на Вашу адресу копію матеріалів службового розслідування по факту бойового травмування лейтенанта ОСОБА_1 , 1983 р.н. Додаток: копія матеріалів службового розслідування на 7 аркушах».
31.05.2024 року відповідач листом №8485 надав відповідь на адвокатський запит представника позивача, до якого долучив:
2. копію наказу командира в/ч НОМЕР_1 про результати службового розслідування №6001 від 20.03.2023 року, 1екз. на 2 арк.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 завірених копій актів службових розслідувань і(або) витягів з актів службових розслідувань щодо ОСОБА_1 за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з 08.05.2022 року по 11.11.2023 року, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частиною 4 ст. 2 Закону №2232-XII встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 року №735, у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень. До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать дії, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Суд, зазначає, що рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.
Так, відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із рапортом від 05.07.2024 року про звільнення позивача з військової служби, який отримано відповідачем 11.07.2023 року, що підтверджене матеріалами справи.
Пунктом 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до п. 117 Дисциплінарного статут пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Вказане узгоджується з правом військовослужбовця, який подав заяву чи скаргу одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Вказане передбачено положення п. 112 Дисциплінарного статуту.
Окрім того, суд зазначає, що норма права закріплена у п. 115 Дисциплінарного статуту має відсильний характер. Так, вказаною нормою передбачено, що застосуванню підлягає, зокрема законодавство України про звернення громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закону №393/96-ВР) передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч. 4 ст. 15 Закону №393/96-ВР).

Також, відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції №735 відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ Інструкції №735 рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд наголошує, що у контексті цієї справи результати розгляду рапорту мали бути доведені до відома позивача, шляхом надання йому відмови саме у письмовій формі.

Суд вказує, що право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком уповноваженої особи відреагувати на рапорт, зокрема, шляхом надання мотивованої відмови у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як встановлено судом вище, позивач звернувся до відповідача із рапортом від 01.03.2024 року про звільнення позивача з військової служби.

Водночас у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що відповідь на рапорт від 01.03.2024 року було підготовлено в/ч 21.03.2024 року. Вказана відповідь була направлена відповідальною особою військової частини НОМЕР_1 , письмовою кореспонденцією, оформленою відповідно до законодавства та прийнята оператором поштового зв`язку «Укрпошта» до пересилання без видачі розрахункового документа та, що доставляються/вручаються без розписки.

Суд повторно зазначає, що пунктом 115 Дисциплінарного статуту встановлено, що вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Тож, з урахуванням положень ст. 15 Закону №393/96-ВР, п. 5 Розділу ІІ та п. 8 Розділу ІІІ Інструкції №735, відповідач за результатами розгляду звернень/заяв повинен прийняти рішення, яке необхідно довести до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Матеріали справи хоч і містять лист за результатами розгляду рапорту від 01.03.2024 року, однак доказів направлення позивачу засобами поштового зв`язку з рекомендованим листом, або особистого отримання цього листа з додатками позивачем, матеріали справи не містять.

При цьому, відповідач у листі №4491 від 21.03.2024 року вказав «Додаток: копія матеріалів службового розслідування на 7 аркушах». Проте до матеріалів справи Додаток не надано.

Таким чином, відповідач не надав доказів належного результату розгляду рапорту позивача від 01.03.2024 року.

Така бездіяльність в/ч не відповідає критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України та є протиправною.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на рапорт від 01.03.2024 року щодо надання завірених копій актів службових розслідувань і(або) витягів з актів службових розслідувань щодо ОСОБА_1 за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 08.05.2022 року по 11.11.2023 року;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на його рапорт від 01.03.2024 року та завірені копії актів службових розслідувань і (або) витягів з актів службових розслідувань щодо ОСОБА_1 за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з 08.05.2022 року по 11.11.2023 року.

Суд наголошує, що відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, так як позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на рапорт від 01.03.2024 року щодо надання завірених копій актів службових розслідувань і(або) витягів з актів службових розслідувань щодо ОСОБА_1 за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 08.05.2022 року по 11.11.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на його рапорт від 01.03.2024 року та завірені копії актів службових розслідувань і (або) витягів з актів службових розслідувань щодо ОСОБА_1 за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з 08.05.2022 року по 11.11.2023 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко