Справа № 520/24636/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 р. Справа № 520/24636/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, по справі № 520/24636/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСДІЗЕЛЬ»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансдізель» звернулось до суду із позовом, у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 20.06.2024 № 3.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу ДПС України від 20.06.2024 № 3.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансдізель» судовий збір у сумі 6000 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансдізель» суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Головне управління ДПС у Харківській області, не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначає, що за сукупністю об`єктивних обставин - відсутність проведення інвентаризації в присутності посадових осіб контролюючого органу, відсутність документального підтвердження фактичного знаходження тепловозу - неможливо підтвердити фактичну наявність маневрового тепловозу серії ТЕМ-2У, №8270, який значиться в залишках згідно з даними бухгалтерського обліку, з огляду на що є обґрунтованим висновок про порушення підприємством п. 187.1 ст. 187, п.п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань у рядку 9 (колонка Б) Декларації з ПДВ за жовтень 2023 на суму 500000 грн.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, Головним управлінням ДПС у Харківській області з 14.12.2023 по 20.12.2023 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Трансдізель» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2021 від`ємного значення з податку на додану вартість.

За наслідками перевірки складено акт № 41897/20-40-07-19-05/31672474 від 27.12.2023, яким зафіксовано порушення п. 187.1 ст. 187, п.п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 та п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, чим, утому числі, занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 500000 грн. за жовтень 2023.

На підставі зазначеного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.01.2024:

- № 9, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 872791 грн. за період жовтень 2023;

- № 9, яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 673615 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 538892 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 134723 грн.

Зазначені рішення оскаржені позивачем у адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної податкової служби України, за наслідками розгляду якої рішенням № 11183/6/99-00-06-01-04-06 від 18.04.2024 скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 31.01.2024 № 9, № 9 в частині зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ВП «Укрметпром», ТОВ «Віксістем», ТОВ «Інтерсістем Трейд», ТОВ «Фірмус Лтд», ТОВ «Промтехтранс-М», ТОВ «ВП «Транстепловоз», ТОВ «Колор Трейд Україна», ТОВ «Локомотив-Постач», ТОВ «НВП Ваговик ОВР, в іншій частині вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Також 20.06.2024 Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 3, яким платнику податків зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на проведення позивачем інвентаризації та надання відповідних документів, складених за результатами інвентаризації, висновки податкового органу щодо неможливості підтвердження фактичних залишків придбаних товарно-матеріальних цінностей та їх використання в господарській діяльності є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 189.1. статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абз. 4 пп. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 32-1 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, протягом дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, не вважаються використаними платником податку в неоподатковуваних податком на додану вартість операціях або операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, товари: придбані в оподатковуваних податком на додану вартість операціях, знищені (втрачені) внаслідок дії обставин непереборної сили у період дії воєнного, надзвичайного стану; придбані в оподатковуваних податком на додану вартість операціях та передані в державну чи комунальну власність, у тому числі на користь добровольчих формувань територіальних громад, а також надані на користь інших осіб для потреб забезпечення оборони України у період дії воєнного, надзвичайного стану.

До наведених у цьому пункті операцій норми пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу не застосовуються.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі, коли придбані з податком на додану вартість товари використовуються платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю, у такого платника виникає обов`язок нарахувати податкові зобов`язання по податку на додану вартість та скласти зведену податкову накладну.

У той же час, у разі коли придбані з податком на додану вартість товари були знищені або втрачені внаслідок дії обставин непереборної сили у період дії воєнного чи надзвичайного стану, обов`язок щодо нарахування податкового зобов`язання не виникає, норми пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України не застосовуються.

Із матеріалів справи встановлено, що у ході проведення перевірки ТОВ «Трансдізель» надало інформацію щодо наявності за жовтень 2023 по рахунку бухгалтерського обліку 15 «Капітальні інвестиції» Тепловозу маневрового серії ТЕМ-2У, № 8270, 1985 року, який знаходився у використанні.

Відповідно до пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

При цьому, проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Водночас, нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).

Отже, платник податку зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

При цьому, під положення зазначеної статті підпадають і ті товари, нестачу яких виявлено за результатами проведеної вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу контролюючого органу.

Таким чином, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Головним управлінням ДПС у Харківській області позивачу направлено запит про необхідність проведення інвентаризації основних засобів, залишків, товарно-матеріальних цінностей, в присутності фахівців Головного управління ДПС у Харківській області від 14.12.2023 №3583/Ж12/20-40-07-19-11 з метою здійснення заходів по проведенню інвентаризації основних засобів та придбаних ТМЦ, що знаходяться на обліку підприємства.

Результати інвентаризації товарно-матеріальних цінностей оформлені інвентаризаційним описом на 19.12.2023 та надано до Головного управління ДПС у Харківській області, відповідно до якого за обліком платника податків в наявності інших необоротних матеріальних активів обліковувались на суму 2530698,56 грн. (тепловоз маневровий серії ТЕМ-2У, домкрат гідравлічний, термінал Xiaomi Redmi тощо).

З приводу зазначених обставин під час проведення перевірки відповідачем податковому органу надавались пояснення 20.12.2023 (вх № 86911/6/ЕКП від 21.12.2023), за змістом яких тепловоз маневровий серії ТЕМ-2У знаходиться у тимчасово окупованому Маріуполі, та перед початком військової агресії російської федерації проти України було заплановано на 26.02.2022 його передислокацію у м. Харків для подальшого ремонту та експлуатації у господарській діяльності. Але на дату складання листа не було дозволу та можливості провести евакуацію зазначеного вище тепловозу, в якому стані знаходиться майно також не відомо. Маневровий тепловоз не було введено до складу основних засобів ТОВ «Трансдізель», він фізично не використовується, амортизація не нараховується для уникнення викривлення фінансового результату при складанні річної звітності.

За висновками проведеної перевірки, відображених у акті № 41897/20-40-07-19-05/31672474 від 27.12.2023, встановлено заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників (рядок 9 (колонка Б) Декларації) «Усього податкових зобов`язань» на загальну суму ПДВ 500000,0 грн. у жовтні 2023.

Із матеріалів справи встановлено, що підставою для висновків податкового органу про завищення позивачем розміру від`ємного значення суми ПДВ стала неможливість підтвердити фактичну наявність маневрового тепловозу серії ТЕМ-2У, * № 8270. 1985 року випуску на загальну суму обсягу 2500000 грн. (ПДВ 500000 грн.), з огляду на відсутність у фахівців Головного управління ДПС у Харківській області самостійно перевірити наявність вказаного тепловозу під час проведення інвентаризації, ненадання підприємством документального підтвердження фактичного перебування тепловозу у Маріуполі (акту-прийому передачі, наявність угоди на відповідальне зберігання тощо) та документів, які можуть підтверджувати заплановане транспортування тепловозу 26.02.2022.

Втім, колегія суддів таку позицію вважає помилковою, виходячи з наступного.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, згідно якого бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку який ведеться підприємством, фінансова, податкова, статистична і другі види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону № 996-XIV передбачено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципі повного висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст. 10 Закону № 996-ХІV для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Організація та основні правила проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014.

Згідно з п. 4 Положення № 879 проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів, який створює необхідні умови для її проведення, визначає об`єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим. У цих випадках визначені на підприємстві строки проведення інвентаризації не можуть перевищувати строків, визначених цим Положенням.

Відповідно до п. 5 розділу І Положення № 879 інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються:

виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів;

установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку;

виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення;

виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Пунктом 6 Положення № 879 визначено, що суцільною інвентаризацією охоплюються всі види зобов`язань та всі активи підприємства незалежно від їх місцезнаходження, у тому числі предмети, що передані у прокат, оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасі або резерві незалежно від технічного стану. Також інвентаризації підлягають активи і зобов`язання, які обліковуються на позабалансових рахунках, зокрема цінності, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об`єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі), умовні активи і зобов`язання (непередбачені активи та зобов`язання) підприємства (застави, гарантії, зобов`язання тощо), бланки документів суворої звітності, інші активи.

Відповідно до п. 8 Положення № 879 підприємства, які з дати початку тимчасової окупації мали місцезнаходження на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та підприємства, які мали (мають) місцезнаходження в районах проведення воєнних (бойових) дій у період дії воєнного стану, або підприємства, структурні підрозділи (відокремлене майно) яких розташовані на (в) таких територіях (районах), проводять інвентаризацію у разі можливості безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал підприємств.

Райони проведення воєнних (бойових) дій у період дії воєнного стану визначаються відповідно до законодавства.

Керівники підприємств, зазначених в абзаці першому цього пункту, у разі встановлення фактів викрадення (розкрадання), нестачі, знищення (псування) майна, можуть прийняти рішення про проведення інвентаризації такого окремо визначеного майна на день встановлення таких фактів.

Зазначені підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

У ході судового розгляду встановлено, що під час проведення перевірки ТОВ «Трансдізель» листом від 20.12.2023 надавались податковому органу докази на підтвердження місцезнаходження тепловоза саме на території міста Маріуполя Донецької області, а саме було надано копії договору про надання послуг № ДОН/Т;-17-21535/НЮ-П від 24.12.2021 із АТ «Українська залізниця» в особі СП «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» про виконання комісійної перевірки технічного стану тепловозу для подальшої його передислокації у недіючому стані (строком до 31.12.2022); договору оренди № 26/01 АТ від 26.01.2022 із ТОВ «НВП «ТРАНСКОМ» про оренду нежитлового приміщення в будівлі 20 погонних метрів колії 1520 мм в приміщенні вагонного депо, що знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Станіславського, 1 (строком до 31.12.2022).

Однак, контролюючий орган, не приймаючи наведені докази, дійшов висновку про протиправне нарахування платником податків податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 500000 грн. в порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що положення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України підлягають застосуванню з урахуванням певних особливостей, пов`язаних із запровадженням на території України режиму воєнного стану.

Відповідно до п. 32-1 підрозд 2 розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, протягом дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, не вважаються використаними платником податку в неоподатковуваних податком на додану вартість операціях або операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, товари: - придбані в оподатковуваних податком на додану вартість операціях, знищені (втрачені) внаслідок дії обставин непереборної сили у період дії воєнного, надзвичайного стану; - придбані в оподатковуваних податком на додану вартість операціях та передані в державну чи комунальну власність, у тому числі на користь добровольчих формувань територіальних громад, а також надані на користь інших осіб для потреб забезпечення оборони України у період дії воєнного, надзвичайного стану.

Не є постачанням товарів та послуг операції з безоплатної (без будь-якої грошової, матеріальної або інших видів компенсації) передачі/надання товарів та послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Управлінню державної охорони України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, добровольчим формуванням територіальних громад, іншим утвореним відповідно до законів України військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, установам або організаціям, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а також на користь центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, сил цивільного захисту та/або закладів охорони здоров`я державної, комунальної власності, та/або структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, крім випадків, якщо такі операції з постачання товарів та послуг оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.

До наведених у цьому пункті операцій норми пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу не застосовуються.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні діє режим воєнного стану.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

Отже, з 20.05.2022 територія Маріупольської міської територіальної громади Донецької області тимчасово окупована російською федерацією.

Таким чином, даний факт підтверджує, що за відсутності будь-якої інформації про стан активів, які знаходилися у м. Маріуполі Донецької області, позивач втратив контроль над такими активами, які знаходяться на окупованій території України.

Водночас, зважаючи на визначення поняття «активи», яке міститься в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», визначальною ознакою ресурсу як активу є контрольованість підприємством такого ресурсу.

Отже, на підставі п. 32-1 підрозд. 2 розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України не підлягають застосуванню до активів позивача, які знаходяться у м. Маріуполі Донецької області, норми п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України щодо нараховування на вартість таких активів ПДВ.

При цьому, є необґрунтованими висновки відповідача про використання позивачем тепловозу в операціях, що не є господарськими, оскільки в силу вимог п. 8 Положення № 879 проведення інвентаризації здійснюється лише у разі можливості безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал підприємств.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище слід зазначити, що інвентаризація такого активу як тепловозу із місцезнаходженням - м. Маріуполь Донецької області, що є тимчасово окупованою територією, могла бути проведена тільки після звільнення території від окупації.

У свою чергу п. 8 Положення № 879 передбачають, що підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на даний момент неможливо встановити факт наявності чи відсутності таких активів, що належать ТОВ «ТРАНСДІЗЕЛЬ», а відповідно і факт їх використання у діяльності, що не є господарською.

При цьому, результати інвентаризації активів ТОВ «ТРАНСДІЗЕЛЬ», що зафіксовані в акті перевірки, не можуть бути підставою для встановлення факту відсутності або ліквідації активів позивача, і, як наслідок, не можуть бути підставою для висновків про їх використання в операціях, що не пов`язані з господарською діяльністю позивача, оскільки відповідно до наведеного вище правового регулювання позивач не зобов`язаний проводити інвентаризацію до моменту звільнення таких територій, відповідач у свою чергу також не має можливості здійснити таких захід.

Наведені висновки узгоджуються із позицією Міністерства фінансів України, викладеною у листі від 10.10.2022 № 41010-06-62/23254, який розміщено на вебпорталі ДПС (https://tax.gov.ua/nove-pro-podatki-novini-/629143.html) щодо питань бухгалтерського обліку активів, які знаходяться на тимчасово окупованій території держави та над якими втрачено контроль через наслідки російської військової агресії проти України, відповідно до якого при проведенні інвентаризації потрібно керуватися Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879.

У річній фінансовій звітності інформація про активи, до яких неможливо забезпечити безпечний та безперешкодний доступ, та зобов`язання і власний капітал, які не можуть бути документально підтверджені у зв`язку з відсутністю доступу до відповідних первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, відображається за даними бухгалтерського обліку.

Необоротні активи та запаси, які відображалися в бухгалтерському обліку до введення воєнного стану та які на дату складання фінансової звітності фактично перебувають на тимчасово окупованій території або в районах проведення воєнних (бойових) дій, продовжують обліковуватись у складі активів підприємства.

Якщо основні засоби, призначені для використання у господарській діяльності платника податку на прибуток, знаходяться на тимчасово окупованій території або в районах проведення воєнних (бойових) дій, та нарахування амортизації таких активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних: стандартів фінансової звітності у бухгалтерському обліку не припиняється, то такі основні засоби можуть амортизуватися протягом такого періоду у податковому обліку відповідно до вимог п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України.

Отже, у тому випадку якщо підприємство продовжує обліковувати на своєму балансі активи, що знаходяться на тимчасово окупованій території, ні про яке використання таких активів, в операціях, що не є господарськими не може йти мова. Самостійного рішення про списання або ліквідацію основних фондів або інших активів товариство не приймало і продовжувало здійснювало їх облік на балансі підприємства. Відповідно, немає жодних підстав для застосовування правил п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Також, судовим розглядом встановлено, що під час проведення податкової перевірки позивачем надавались відповідачу пояснення, до яких долучались документи на тепловоз маневровий, який обліковується за дебетом рахунку 15 «Капітальні інвестиції» як на початок перевіряємого періоду так і на кінець, що також відображено контролюючим органом у акті перевірки.

Згідно з поясненнями представника позивача вказане майно не введено в експлуатацію та до складу основних засобів, оскільки воно фізично не використовується, на нього не нараховується амортизація, оскільки це може призвести до викривлення фінансового результату у річній звітності. Амортизаційні відрахування напряму впливають на розмір податків та зборів, оскільки складають витрати, на які зменшується розмір річного доходу підприємства.

Так, у розумінні положень п.п. 14.1.81 Податкового кодексу України придбання позивачем тепловозу маневрового, бувшого у вживанні є капітальною інвестицією підприємства, метою якої в подальшому є отримання підприємством прибутку, після того, як таке придбане майно зможе бути введене в експлуатацію та використане у господарській діяльності. Даний об`єкт не вважається ні товаром, ні послугою, ні необоротним активом, оскільки позивачем не отримано дозволу на його передислокацію з міста Маріуполь до міста Харків перед початком повномасштабного вторгнення рф на територію України та не змогло ввести його в експлуатацію для переведення його у категорію основних фондів (необоротних активів).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що враховуючи статус майна - маневрового тепловозу серії ТЕМ-2У, * № 8270. 1985 року випуску, що перебуває на тимчасово окупованій території України, відсутність у позивача доказів знищення такого внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), застосування до спірних правовідносин положення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України як підстави для донарахування ТОВ «Трансдізель» зобов`язань з податку на додану вартість та штрафних санкцій є неможливим.

Відтак, висновки податкового органу про не підтвердження фактичної наявності маневрового тепловозу серії ТЕМ-2У, * №8270. 1985 року випуску на загальну суму обсягу 2500000 грн. (ПДВ 500000 грн.) та заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників (рядок 9 (колонка Б) Декларації) «Усього податкових зобов`язань» на загальну суму ПДВ 500000 грн. у жовтні 2023 року є необґрунтованими.

Таким чином, врахуючи відсутність у відповідача підстав для висновку про неможливість підтвердження фактичної наявності маневрового тепловозу серії ТЕМ-2У, * № 8270. 1985 року випуску на загальну суму обсягу 2500000 грн. (ПДВ 500000 грн.) та їх використання в господарській діяльності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 20.06.2024 № 3 є таким, що підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив докази по справі, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 по справі № 520/24636/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло