Справа № 280/12189/24
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Справа № 280/12189/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.

за участю секретаря судового засідання П`яниди Б.В.

представника позивача - Тивоненка Д. Р.

представника відповідача 1 - не прибув

представника відповідача 2 - Тарана Р.М.

представника відповідача 3 не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )

про визнання протиправними і скасування мобілізаційного розпорядження та наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_3 (далі - відповідач 2), Військової частини НОМЕР_5 (далі відповідач 3) в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (від 15.01.2025 вх.№ 1957) просить суд:

-визнати протиправним та скасувати Мобілізаційне розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (реквізити невідомі) щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до особового складу списків військової частини НОМЕР_3 від 19.11.2024 №500;

- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_5 про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до особового складу списків військової частини НОМЕР_5 від 11.01.2025 №12.

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно з витягом з Наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного №23126 від 03.09.2024 року, позивач мав бронювання та відповідно відстрочку від призову на військову службу до 15.11.2024 року. 14.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було видано посвідчення №ЗА04164 від 14.11.2024 року про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час строком на 6 місяців, тобто, до 14.04.2025. Відповідно до витягу з Наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 28.11.2024 року №26888, позивачу було подовжено бронювання до 15.11.2025 року. Стверджує, що період бронювання у позивача не переривався, оскільки останній спочатку був заброньований до 15.11.2024 року. За день до спливу строку бронювання (14.11.2024 року) позивачу було продовжено його строк ще на 6 місяців, що підтверджується вказаним посвідченням від 14.11.2024 року, виданим начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 28.11.2024 року, бронювання позивачу було продовжено майже на рік, тобто до 15.11.2025 року. Відтак, станом на дату видачі спірного мобілізаційного розпорядження начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач був заброньований. Таким чином, мобілізаційне розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким позивач був призваний на військову службу під час проведення мобілізації у протиправний спосіб підлягає скасуванню. Разом з тим, підлягатимуть і скасуванню Наказ командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 від 19.11.2024 року №500 та Наказ командира військової частини НОМЕР_5 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 від 11.01.2025 року №12 за доктриною «плодів отруєного дерева». Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позовні вимоги не визнало. У відзиві від 23.01.2025 посилається на те, що 18.11.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не був заброньований та підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а тому отримав направлення та пройшов військово - лікарську комісію з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 на підставі медичного огляду військово - лікарської комісії КНП «Клініка «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області визнаний придатним до військової служби, наказ МО України №402-2008 року. 18.11.2024 року на підставі ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язаному ОСОБА_1 вручено мобілізаційне розпорядження видане ІНФОРМАЦІЯ_5 . 18.11.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 був заформований і направлений ІНФОРМАЦІЯ_6 до в/ч НОМЕР_3 , а 19.11.2024 року зарахований до списків в/ч НОМЕР_3 . Військовозобов`язаний ОСОБА_1 не писав заяву згідно Додатку 13 до Порядку (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2024 року №1130), оскільки станом на 18.11.2024 року не був заброньований за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час. Відомості в АІКС ЄДРВ «Оберіг» відносно бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_1 відсутні. На твердження позивача зазначає, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 був зазначений у поіменному списку військовозобов`язаних на яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до переліків посад і професій №493 від 18.03.2015 року від 19.11.2024 року. Однак, 19.11.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 був прийнятий до в/ч НОМЕР_3 , у зв`язку із чим не отримував посвідчення №ЗА04164 від 14.11.2024 року, яке було 19.11.2024 року надано до ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із списком військовозобов`язаних на яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до переліків посад і професій №493 від 18.03.2015 року. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.

Військова частина НОМЕР_3 позовні вимоги також не визнала. У відзиві від 24.01.2025 вх.№3733 зазначає, що у відповідності до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені ІНФОРМАЦІЯ_7 від 18.11.2024 р. №29/9225, позивач - сержант ОСОБА_1 був направлений у розпорядження військової частини НОМЕР_3 (копія поіменного списку додається Відповідачем 2 до відзиву на позовну заяву). На підставі зазначеного списку наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 19.11.2024 р. № 500 п.302 позивача - сержанта ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», з 19.11.2024 р. зараховано до списків військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення. Отже, видаючи оспорюваний наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та в подальшому призначення його на посаду, командир військової частини НОМЕР_3 виходив з того, що направляючи особу до військової частини НОМЕР_3 за мобілізаційним розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_7 здійснено всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/ відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу. Таким чином, командир Військової частини НОМЕР_3 не мав права не зарахувати позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_3 , адже отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу. Відтак, командування Військової частини НОМЕР_3 не могло відмовити у зарахуванні позивача до особового складу даної військової частини. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не надав, представник для участі у судових засіданнях не з`явився.

Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/12189/24.

Ухвалою суду від 14.01.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 22.01.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 26.02.2025 розгляд адміністративної справи №280/12189/24 продовжено за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 12.03.2025.

Ухвалою суду від 26.02.2025 забезпечено участь представника Волкова О.М. у підготовчих та судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 03.03.2025 забезпечено участь представника Військової частини НОМЕР_3 у підготовчих та судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Протокольною ухвалою суду від 12.03.2025 відкладено підготовче засідання до 09.04.2025.

Ухвалою суду від 17.03.2025 витребувано у Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» докази вручення ОСОБА_1 посвідчення №ЗА04164 від 14.11.2024 про відстрочку від привозу на військову службу на період мобілізації та на воєнний час (витяг з Журнали чи відомості тощо).

Протокольною ухвалою суду від 09.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28.04.2025.

Судовий розгляд справи 28.04.2025 відкладено до 30.04.2025.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення.

30.04.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши думку сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працював на ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» на посаді майстра виробництва та перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_8 .

03.10.2024 військовозобов`язаному ОСОБА_1 вручена повістка про необхідність з`явитися 18.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

18.11.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 самостійно прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

18.11.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 отримав направлення та пройшов військово - лікарську комісію з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 на підставі медичного огляду військово - лікарської комісії КНП «Клініка «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області визнаний придатним до військової служби, наказ МО України №402-2008 року.

18.11.2024 року на підставі ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язаному ОСОБА_1 вручено мобілізаційне розпорядження видане ІНФОРМАЦІЯ_5 .

18.11.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 був направлений ІНФОРМАЦІЯ_6 до в/ч НОМЕР_3 , а 19.11.2024 року зарахований до списків в/ч НОМЕР_3 .

На підставі зазначеного списку наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 19.11.2024 р. № 500 п.302 позивача - сержанта ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», з 19.11.2024 р. зараховано до списків військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення (а.с.196, Том 1).

08.12.2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №532 - сержанта ОСОБА_1 , зарахованого до списків військової частини НОМЕР_3 , призначено на посаду курсанта 3 навчального взводу 4 навчальної роти військової частини НОМЕР_3 , для проходження курсу базової загальновійськової підготовки (а.с.175, Том 1).

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 11.01.2025 № 12 сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_5 , призначено на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 (а.с.195, Том І).

Не погоджуючись із діями ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації, з вимогою скасувати мобілізаційне розпорядження та накази військових частин про зарахування до штату, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Згідно із ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч. 1).

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч. 2).

Частиною другою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частина шоста статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачає такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану продовжувався, воєнний стан діє на даний час.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №3543-ХІІ).

Згідно зі ст. 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до статті 4 Закону №3543-ХІІ загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (ч.2).

Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення (ч. 5).

Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації (ч. 6).

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені в статті 22 Закону №3543-ХІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

За змістом абз. 1 ч. 5 ст. 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Отже, територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки надано повноваження щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації.

Водночас статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку (п. 1 ч. 1).

Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (ч. 7).

Частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-ХІІ встановлено, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає, зокрема: процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів; процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 16.05.2024 № 560, якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).

Згідно з п. 2 Порядку №560 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).

Відповідно до п. 56 Порядку №560 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Пунктом 57 Порядку №560 передбачено, що питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються.

Додаток 5 до Порядку №560 визначає Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з пп. 1 п. 1 додатку 5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку повинні надати такі документи, що підтверджують право на відстрочку: клопотання керівника органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, та витяг із наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаних.

Бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період (ст. 24 Закону №3543-ХІІ).

Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що здійснюють бронювання військовозобов`язаних, зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються (ч. 3 ст. 25 Закону №3543-ХІІ).

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону №3543-ХІІ Порядку та організація бронювання, критерії, перелік посад і професій, а також обсяги бронювання військовозобов`язаних визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, прийнятими на його виконання.

У відповідності до п.п. 4 п. 20 Порядку бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 №45- ДСК (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року №12) у мирний та у воєнний час органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яким установлено мобілізаційне завдання (замовлення) відповідно до актів Кабінету Міністрів України стосовно переліків посад і професій (витягів з них, внесених до них змін у частині, що їх стосується):

заповнюють посвідчення про відстрочку і повідомлення про зарахування військовозобов`язаних та в десятиденний строк передають документи до РТЦК та СП (органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки) для оформлення відстрочки від призову.

У відповідності до п.п. 2 п. 21 Постанови 45 під час оформлення бронювання військовозобов`язаних органами державної влади, іншим державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям, РТЦК та СП (органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки) необхідно дотримуватися таких вимог: заповнені бланки повідомлень про зарахування військовозобов`язаних підписуються і засвідчуються печаткою органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та разом з особовими картками військовозобов`язаних, військовими квитками (тимчасовими посвідченнями) військовозобов`язаних доставляються і здаються до РТЦК та СП (органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки) за місцезнаходженням органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації. РТЦК та СП (орган СБУ, підрозділ Служби зовнішньої розвідки) оформляє посвідчення про відстрочку протягом десяти робочих днів.

З матеріалів справи суд встановив, що згідно книги видачі органам державної влади, іншим державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям оформлених посвідчень про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час і повідомлень про зарахування на спеціальний військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_8 для ПрАТ «Дніпроспецсталь» 29.10.2024 року було видано 471 (чотириста сімдесят один) номер посвідчення про відстрочку від призову.

29.10.2024 року заступником голови правління - директором з персоналу ПрАТ «Дніпроспецсталь» були передані до ІНФОРМАЦІЯ_2 списки військовозобов`язаних на яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до переліків посад і професій №493 від 18.03.2015 року на 420 осіб (вхідний №27/10529 від 31.10.2024 року, а.с.150-157, Том 1). У вказаному Переліку осіб під номером 63 значиться ОСОБА_1 .

Листом ПрАТ «Дніпроспецсталь» від 14.11.2024 за вих.№ 125-968 "Про анулювання посвідчень про відстрочку від призову на військову службу" підприємство надало список осіб, яким анульовані посвідчення ,акт про неповернення 3-х посвідчень та посвідчення про відстрочку від призову на військову службу -12 одиниць. Лист зареєстрований 19.11.2024.

За датою реєстрації в ІНФОРМАЦІЯ_8 15.11.2024 (а.с.34 зворотній бік, Том 2) ПрАТ «Дніпроспецсталь» подало заяву від 29.10.2024 "Щодо оформлення посвідчення про відстрочку від призову на військову службу та повідомлення про зарахування на спеціальний військовий облік" (а.с. 145, Том 1). При цьому, у додатках до вказаного листа не визначено (не заповнено) на яку кількість осіб подані списки.

У Журналі реєстрації вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22-39, Том 2) міститься запис про надходження від ПрАТ «Дніпроспецсталь» Списку працівників для оформлення бронювання (без будь-якої дати вихідного документа).

Відтак, у матеріалах цієї справи наявні 2 списки військовозобов`язаних ПрАТ «Дніпроспецсталь» на яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до переліків посад і професій №493 від 18.03.2015 року, які датовані 14.11.2024 року.

Зазначені списки є фактично ідентичними. Відмінність вказаних списків полягає виключно у кількості військовозобов`язаних на яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, один із вказаних списків містить дані 83 військовозобов`язаних осіб на яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в той час як інший список, містить дані 93 військовозобов`язаних осіб, серед яких, наявні дані позивача (номер за порядком 84) (а.с.146-149, Том 1).

Як вбачається з листа начальника відділу найму та розвитку персоналу №125 1163 від 25.12.2024 року у зв`язку зі змінами до Постанови 45, якими були встановлені обмеження щодо кількості заброньованих у розмірі 50% від загальної чисельності військовозобов`язаних підприємства, до ІНФОРМАЦІЯ_2 був переданий новий список для бронювання з 14.11.2024 року з оформленими бланками посвідчень про бронювання та повідомлень про зарахування на спеціальний військовий облік.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву наголошує, що список від 14.11.2024 року військовозобов`язаних осіб на яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу, який містить дані 83 осіб, був отриманий останнім 15.11.2024 року засобами поштового зв`язку. Проте, на вказаному списку відсутні відмітки про присвоєння вказаному документу відповідного вхідного номеру.

Крім того, відповідач 1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що 19.11.2024 року за ІНФОРМАЦІЯ_6 отримано від ПрАТ «Дніпроспецсталь» список військовозобов`язаних яким анульовані посвідчення про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час (серед анульованих - відсутнє прізвище позивача). Після надання списку військовозобов`язаних, яким анульовані посвідчення про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, ПрАТ «Дніпроспецсталь» надали до ІНФОРМАЦІЯ_2 список військовозобов`язаних на яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до переліків посад і професій №493 від 18.03.2015 року з оформленими бланками посвідчень про бронювання та повідомлень про зарахування на спеціальний військовий облік датовані 14.11.2024 року на 93 особи, серед яких під порядковим номер 84 був зазначений ОСОБА_1 .

Однак, до матеріалів справи не долучені будь-які документальні підтвердження того, коли саме ІНФОРМАЦІЯ_6 отримано вказані списки, що стосуються як списків анулювання посвідчень про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, так і списків про оформлення відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та присвоєний останнім відповідний вхідний номер.

В свою чергу ,представник позивача посилається на те, що на момент мобілізації на руках у позивача було Посвідчення №ЗА04164 від 14.11.2024 року про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, строком на 6 місяців, тобто, до 14.04.2025 року.

З метою з`ясування обставин вручення вказаного посвідчення позивачу, ухвалою суду від 17.03.2025 було витребувано у ПрАТ «Дніпроспецсталь» докази вручення ОСОБА_1 посвідчення №ЗА04164 від 14.11.2024 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час.

На виконання вимог ухвали суду ПрАТ «Дніпроспецсталь» 03.04.2025 вх.№ 16165 надало відомість на видачу посвідчень, з якої судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення №ЗА04164 від 14.11.2024 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час 15.11.2024 (а.с.16-17, Том 2).

Доказів недійсності чи недостовірності вищевказаних документів відповідачем 1 до суду не надано.

Отже, вищевказане свідчить, що на день прийняття відповідачем 1 спірного мобілізаційного розпорядження позивач був заброньований у встановленому законом порядку та не підлягав призову на військову службу.

Відповідач 1 вказані обставини не спростував та не надав доказів, що могли б ці обставини спростувати.

Суд підкреслює, що заброньовані особи мають відстрочку вже в силу факту їх бронювання, центр комплектування та соціальної підтримки лише сприймає цей факт та здійснює облік особи відповідним чином, не приймаючи при цьому жодних рішень щодо права особи на відстрочку.

Відповідно до абз. 9 пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Також за приписами п.15 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний організовувати проведення:

- перевірок готовності підприємств до оповіщення та забезпечення явки громадян, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації та у воєнний час, на пункти збору або у військові частини,

- перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і виконання військово-транспортного обов`язку.

Аналізуючи вищевикладені норми суд зазначає, що не лише у військовозобов`язаного громадянина є обов`язок щодо повідомлення органів ТЦК про відповідне бронювання, а й органи ТЦК зобов`язані перевіряти та володіти інформацією щодо заброньованих осіб з метою недопущення протиправних дій щодо особи.

З наведеного слід дійти висновку, що обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання також покладено й на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому відповідач 1 мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією.

Отже, поряд із обов`язком роботодавця повідомити відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про прийняте Мінекономіки рішення про бронювання військовослужбовця, відповідний обов`язок покладено також на Міноборони.

У будь якому випадку, на переконання суду, позивач не може нести негативні наслідки за належність доведення до відповідача інформації про відстрочку від призову, оскільки така процедура залежна від комунікації між підприємством, в якому працює позивач, а не від дій самого позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як встановлено за результатами розгляду справи, мобілізаційне розпорядження щодо позивача зазначеним критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає та порушує законне право позивача на відстрочку від призову на військову службу, а тому його необхідно визнати протиправним та скасувати.

Щодо скасування наказів командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до особового складу списків військової частини НОМЕР_3 від 19.11.2024 року №500 та наказ командира військової частини НОМЕР_5 про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до особового складу списків військової частини НОМЕР_5 від 11.01.2025 №12, суд зазначає таке.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Суд зазначає, що підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Приписами ч.7 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 р. № 280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.11.2022 р. за № 1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Інструкція 280).

Відповідно до пунктів 1, 3 Розділу XII Інструкції № 280 облік особового складу в особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації або з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, ведеться у порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі.

Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30 і 32 розділу II цієї Інструкції.

Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів відмобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення.

Пунктом 32 Розділу ІІ Інструкції № 280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

З вказаних норм у їх сукупності слідує, що організація обліку та призову громадян в особливий період, покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини.

Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Так у відповідності до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені ІНФОРМАЦІЯ_7 від 18.11.2024 р. №29/9225, позивач - сержант ОСОБА_1 був направлений у розпорядження військової частини НОМЕР_3 (копія поіменного списку додається Відповідачем 2 до відзиву на позовну заяву). Так само, позивач наказом командира ВЧ НОМЕР_7 (по особовому складу) від 07.01.2025 №7-РС був призначений на посаду стрільця військової частини НОМЕР_5 та вибув до нового місця служби.

Суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов на військову службу під час загальної мобілізації, в частині призову на військову службу під час мобілізації до військової частини.

У цьому випадку відновлення порушеного права повинно відбуватися в межах спірних відносин, відповідно, за участю їхніх учасників.

Водночас визнання протиправним та скасування наказів командирів військових частин щодо зарахування позивача до списків особового складу військової частини для проходження військової служби виходить за межі правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем 1 щодо його призову на військову службу під час мобілізації.

Іншими словами, такий спосіб захисту порушеного права втручатиметься в інші правовідносини, які врегульовані іншими правовими нормами, і фактично створюватиме ситуацію невиконуваності судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 висловив правову позицію про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині не відповідають суті порушеного права позивача.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у цій справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду, на які посилається суд вище та які є релевантними до спірних відносин.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України).

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на користь позивача слід стягнути 968,96 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, до правової допомоги належать, зокрема, консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо, а також інші види адвокатської діяльності не заборонені законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що з метою надання правничої допомоги позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги від 26.11.2024 з Адвокатським бюро "Данила Тивоненка "Пріоритет".

27.12.2024 сторонами підписаний перелік та вартість послуг за договором (а.с.33, Том 1) де погоджено надання наступних послуг: консультації - 2 години - 2000,00грн.; складання позову - 4 години - 4000,00грн.; складання відповіді на відзив - 3 години - 3000,00 грн.; підготовка та подача позову через підсистему "Електронний суд" - 1 година - 1000,00грн.; представництво інтересів клієнта у суді - 2000,00 грн.; перегляд справи в суді апеляційної інстанції - 8000,00 грн.; пергляд справи у Верховному суді - 10 000,00 грн.

Також визначено, що гонорар сплачується безготівковим переказом або готівкою протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі.

30.12.2024 сторонами підписаний акт надання послуг № 1 де підтверджено факт надання та отримання наступних правничих послуг: консультації - 2 години - 2000,00грн.; складання позову - 4 години - 4000,00грн.; складання відповіді на відзив - 3 години - 3000,00 грн.; підготовка та подача позову через підсистему "Електронний суд" - 1 година - 1000,00грн.; представництво інтересів клієнта у суді - 2000,00 грн. - всього на суму 9000,00грн.

Суд зауважує, що у тексті додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного Суду указала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тож, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Такі критерії також застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Такий висновок неодноразово підтримано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 21 червня 2022 року у справі №826/11302/18, а також у додатковій постанові від 10 березня 2023 року у справі №520/2325/21.

Відповідачі 1 та 2 проти розміру витрат на правничу допомогу заперечили.

Суд зауважує, що не зважаючи на те, що в договорі про надання правової допомоги сума гонорару зазначена як фіксована, проте, попри волю сторін договору визначити розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги та встановлювати її фактичність. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.08.2023 в справі №824/20/23.

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, а також часткового задоволення позовних вимог суд вважає обґрунтованим, об`єктивним, співмірним і таким, що відповідає критерію розумності, розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, що і підлягає стягненню з відповідача 1 на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними і скасування мобілізаційного розпорядження та наказів,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Мобілізаційне розпорядження №1 від 18.11.2024 щодо ОСОБА_1 .

В іншій частині позову, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 10.06.2025.

Суддя Л.Я. Максименко