Справа № 760/22848/23
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/356/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Зеленчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, третя особа без самостійних вимог: Головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Стотланда Артема Леонідовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, просив скасувати протокол про адміністративне правопорушення №1КІ від 21.09.2023 складений інспектором з паркування Стотландом Артемом Леонідовичем.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно мобільного додатку «Київ Цифровий», 21.09.2023 інспектором з паркування Стотландом А.Л. було складено відносно нього постанову по справі про адміністративне правопорушення 1КІ №, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та порушення вимог п.15.4 ПДР, а саме: 21.09.2023 о 10.12 год. по площі Вокзальна, 1, в м. Києві транспортний засіб «Peugeot 301» д.н.з. НОМЕР_1 поставлено на стоянку в другому чи більше ряду.

Оскаржувану постанову вважає незаконною, необґрунтованою та винесеною за відсутності доказів його вини у вчиненні правопорушення. Зазначає про те, що описуючи вчинене правопорушення інспектор в оскаржуваній постанові вказав лише про паркування у два і більше рядів, однак не вказав про жодні перешкоди дорожньому руху або загрозі безпеці руху, які караються згідно ч.3 ст.122 КУпАП. Крім того, зазначає, що 21.09.2023 року не перебував за зазначеною адресою. Більш того, з наданих до матеріалів адміністративного протоколу фото вбачається, що це не площа Вокзальна, транспортний засіб було евакуйовано інспектором на ділянці вулиць Казимира Малевича та Загородньої в м. Києві.

Крім того, жодних перешкод дорожньому руху або загрозі безпеці руху автомобіль позивача не створював. Так, навпроти автомобіля стоять припарковані авто, проте між автомобілями значна відстань, що дає іншим авто можливість безпечно та вільно їхати. При цьому, з наявної в даній зоні розмітки дорожніх знаків не можливо встановити достовірно зазначити, що автомобіль позивача стоїть в другому чи більше ряду Автомобіль стоїть відповідно до правил та положень знаку 5.43 в крайній правій смузі. Статус інших автомобілів, що стоять на значній відстані не можливо трактувати як зупинку в тій же полосі чи навіть в тому ж напрямку руху чи дорозі. Трактування інспектором порушень пункту 15.4. ПДР є власним баченням, що не відповідає ні дорожнім знакам та дорожній розмітці. Який статус вказаної ділянки - виїзд, перехрестя, проїзна частина, дорога, паркова - встановити не можливо, оскільки як зазначалось вище відсутні будь які вказівки як то знаки чи дорожня розмітка.

У зв`язку із зазначеним, з урахування уточнених позовних вимог позивач просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 21.09.2023 року серія 1КІ № складеного інспектором з паркування Стотландом Артемом Леонідовичем .

02.10.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Усатовій І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.10.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

13.11.2023 на виконання ухвали суду від 06.10.2023 позивачем надана уточнена позовна заява.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2023 відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін по справі.

23.02.2024 від представника відповідача Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на позов, згідно якого просив в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Вказували на те, що інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Стотланд Артем Леонідович є неналежним відповідачем у справі.

Зазначили, що інспектором з паркування при винесенні оскаржуваної постанови дотримано усіх вимог закону та така складена за наявності обставин, які свідчили про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Стосовно зазначення головним інспектором з паркувань відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобі та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Стотландом А.Л. в оскаржуваній постанові адреси «пл. Вокзальна, 1 в м. Києві», в позовній заяві позивачем не заперечується факт зупинки приналежного йому транспортного засобу на подовженні вулиць Казимира Малевича та Загородньої в м. Києві, зазначено в кожній із світлин із зазначенням координат GPS, які відповідають даній ділянці дороги. Адреса зазначена в матеріалах фото фіксації, визначена автоматично, не виключається вірогідність похибки, оскільки вул. В`ячеслава Чорновола також знаходиться неподалік, тому просять суд врахувати позицію Верховного суду (справа №459/1801/17 від 24.12.2019) щодо технічних описок, допущених у постановах про накладення адміністративних стягнень.

Зазначив, що фотознімками, які додано до відзиву, головним інспектором з паркування відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Стотландом А.Л. 21.09.2023 о 10:06:31, 10:09:44, 10:09:57, 10:10:05, 10:10:11,10:10:19,10:10:28,10:10:48, 10:11:04 зафіксовано, що на автомобіль позивача стоїть в другому ряду смуги руху.

Щодо тимчасового затримання та евакуації транспортного засобу позивача вбачається, що головним інспектором з паркувань відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобі та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Стотландом А.Л. 21.09.2023 о 10.12. год. складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Відповідно до п.10 цього ж Порядку строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а строк зберігання з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 КУпАП порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу.

Розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки,зокрема на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі (п.п г) пункту 2 частини третьої статті 265-4 КУпАП.

Із матеріалів фото фіксації є очевидним, що належний позивачу транспортний засіб розташований таким чином на проїзній частині дороги, а саме у другому чи більше ряду, що створило перешкоду дорожньому руху та загрозу безпеці руху іншим транспортним засобам, які були вимушені здійснювати траєкторію руху задля уникнення аварійних ситуацій. Окрім тог очевидним є те, що приналежний позивачу автомобіль створював обмежену оглядовість. Зокрема, водії транспортних засобів, які мали/могли б рухатись в даному ряду смуги руху,на якій позивач залишив свій транспортний засіб, були позбавлені даної можливості, вимушені були змінювати траєкторію руху, одразу здійснювати рух у наступному ряду смуги руху, тобто створювати аварійну ситуацію на дорозі.

Щодо невизначеності даної ділянки дороги, про що зазначає позивач, пояснили, що дана ділянка дороги є ділянкою дороги із закритим поворотом і позивачем створено обмежену оглядовість не тільки для транспортного засобів, як мали/могли рухатися по вул. Казимира Малевича в попутному напрямку, але і для пішоходів, які відповідно до правил дорожнього руху, є учасниками дорожнього руху.

На даній ділянці дороги по вул. Казимира Малевича-Загородній в м. Києві, взагалі, відсутні будь - які майданчики для паркування транспортних засобів.

Щодо порушення встановленого дорожнього знаку 5.43, зазначили, що за наявною інформацією, 27.09.2023 працівниками КП «Київтранспарксервіс» було встановлено, що за даною адресою даний дорожній знак 5.43 «Зона стоянки» не обліковується в загальній базі Технічних засобів регулювання дорожнього руху.

З метою з`ясування правомірності встановлення даного дорожнього знаку та отримання підтвердження зазначеної інформації було направлено запит до КП «Центр організації дорожнього руху», однак відповіді ще не надійшло.

Щодо твердження позивача про здійснення ним стоянки на краю проїзної частини дороги відповідно до ПДР зазначає, що дане твердження є виключно надуманим позивачем, оскільки. Належний йому транспортний засіб зупинено навіть не поруч із бордюрним каменем, що б давало можливість позивачу, на його думку, вважати ділянку дороги краєм проїзної частини. Зі світлин, виконаних інспектором Стотландом А.Л. о 10:10:28, 10:11:04, чітко вбачається, що транспортний засіб позивача стоїть у другому або більше ряду, явно створюючи перешкоду руху іншим транспортним засобам.

Відповідач вказує, що доводи позивача про те, що його автомобіль суттєво не перешкоджав дорожньому руху і не створював загрозу безпеці руху, повністю спростовується матеріалами фото фіксації адміністративного правопорушення.

08.03.2024 через «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що позов заявлено саме до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, а інспектор є третьою особою без самостійних вимог, а тому твердження відповідача щодо неналежного відповідача є дивним.

Твердження відповідача щодо того, що на ділянці по вул. Казимира Малевича - Загородній в м. Києві відсутні будь - які майданчики для паркування транспортних засобів не може бути підставою для визнання вини позивача. Вказані відомості суперечать наявним в матеріалах справи доказів, а саме з фотокопій вбачається, що знак 5.43 встановлений на вказаній ділянці. Щодо обставин його законності чи незаконності встановлення, не може відноситися до компетенції та обов`язків з`ясовувати ці обставини учасникам дорожнього руху. Саме на Департамент покладено завдання забезпечення організації дорожнього руху на території м.Києва.

Позивач зазначив, що відповідач стверджує, що його автомобіль створював перешкоду для інших водіїв, так і для пішоходів, стверджує, що вказана ділянка дороги є однією, суцільною, приблизно 10 метровою полосою транспортного руху то якими правилами дорожнього руху унормовано право перебування пішоходів на проїзній частині дороги. На одній з світлин вбачається, що пішоходи сходять з пішохідної зони і пішоходи в даному випадку йдуть по середині полоси. При цьому автомобіль позивача знаходиться з правої частини відносно них та не створює перешкод їм та транспортним засобам, які рухаються з ділянки дороги, яка нічим не врегульована.

Розглянувши справу, дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що 21.09.2023 головним інспектором з паркування відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобі та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Стотландом А.Л. відносно позивача ОСОБА_1 було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення 1КІ №, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та порушення вимог п.15.4 ПДР, а саме: 21.09.2023 о 10.12 год. по площі Вокзальна, 1, в м. Києві транспортний засіб «Peugeot 301» д.н.з. НОМЕР_1 поставлено на стоянку в другому чи більше ряду. Оскаржуваною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Статтею ст.122 КУпАП, зокрема ч.3, передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Таким чином, адміністративно караним є саме порушення правил зупинки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п.15.4 ПДР, транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається навідповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання.

Відповідно дост. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи вказані положення законодавства на предмет їх відповідності обставинам справи суд виходить з наступного.

Дорожній знак 5.43 «Зона стоянки» позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

З фотознімків, які наявні в матеріалах справи, дорожній знак 5.43 не містить додаткових табличок, які б позначали спосіб поставлення автомобіля.

Суд вважає такими, що мають значення для справи пояснення сторони позивача про те, що його автомобіль стоїть в крайній правій смузі відносно знаку 5.43, який дає право стоянки вздовж проїзної частини, зокрема крайньої правої смуги.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена без дотримання вимог чинного законодавства та за відсутності доказів вини позивача.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи відсутність доказів наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та скасувати оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, а відповідну справу про адміністративне правопорушення закрити.

Щодо позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача грошових коштів у розмірі 2466,20 грн.

Так, позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь оплату штрафу у розмірі 374, 00 грн (з врахуванням комісії); оплату евакуації автомобіля у розмірі 1397, 00 грн (з врахуванням комісії); оплату паркувального майданчику у розмірі158, 40 грн (з врахуванням комісії).

21.09.2023 ОСОБА_1 було сплачено штраф у розмірі 340,00 грн. на користь ГУК у м. Києві відповідно до постанови серії 1КІ № від 21.09.2023.

Вирішуючи питання про те, чи є сплата штрафу позивачем матеріальною шкодою (збитками) у розумінні положень ЦК України, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21, відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду вважала, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України, які застосували суди першої й апеляційної інстанцій, задовольняючи позов. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, а також від 5 лютого 2020 року у справі № 910/15295/18, на яку звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі про передання справи № 910/5880/21 на розгляд Великої Палати Верхового Суду.

Таким чином, суд звертає увагу позивача, що у даному випадку відсутні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача суми сплаченого штрафу у розмірі 340,00 грн., а тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, суд роз`яснює, що позивач має право на позов про стягнення суми перерахованих нею коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, тобто у порядку статті 1212 ЦК України.

21.09.2023 ОСОБА_1 також було сплачено грошові кошти у розмірі 1 270,00 грн. на користь ТОВ «Експедиція 777» призначення платежу: «Евакуація; НОМЕР_1 », а також грошові кошти у розмірі 144,00 грн. на користь ГУНП у м. Києві призначення платежу: «за збереження ТЗ НОМЕР_1 на спец. майданчику за 1 добу».

За кожен із трьох платежів було утримано комісію у розмірі 34,00 грн., 127,00 грн. та 14,40 грн.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавала шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень статтей 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.

Судом вище було встановлено, що до матеріальної шкоди, яку просить відшкодувати позивач відносяться витрати за послуги з евакуації в розмірі 1 270,00 грн., які були перераховані позивачем на рахунок ТОВ «Експедиція 777», та витрати за зберігання на спец. майданчику в розмірі 144,40 грн. на рахунок Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Тобто, під час судового розгляду було встановлено належними та допустимими доказами факт завдання позивачу матеріальної шкоди у розмірі 1 414,00 грн.

Також було встановлено факт відсутності правових підстав для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки серії 1КІ № від 21.09.2023, позивач поніс реальні збитки в сумі 1 414,00 грн., а тому вказані вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відтак, слід відшкодувати заподіяні позивачу матеріальні збитки, понесені внаслідок протиправної евакуації та зберіганні та спеціальному майданчику транспортного засобу за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

При цьому, суд не знаходить підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача витрат понесених у зв`язку зі сплатою комісії за здійснення платежів у сукупному розмірі 175,40 грн., оскільки так комісія була утримана за користування позивачем сервісом iPay.ua, а не у зв`язку із протиправними діями посадової особи відповідача.

Суд звертає увагу, що позивач у даному випадку не був позбавлений можливості звернутися до відділення банку у якому відкриті відповідні рахунки ТОВ «Експедиція 777» та Головного управління Національної поліції у м. Києві, та здійснити відповідні сплати без нарахування комісії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову про скасування постанови про адміністративне правопорушення на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 536,80 грн, сплачений позивачем за подання позову у даній справі.

Керуючись ст.ст. 7, ч. 3 ст. 122, 251, 268, 283-284, КУпАП, 82, 83, 1166, 1173, 1174, 1212, ст.ст. 2, 8, 9, 72-78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення 1КІ № від 21.09.2023, складену головним інспектором з паркувань відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобі та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Стотландом Артемом Леонідовичем про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати у розмірі 1 414,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати з оплати судового збору у розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.А. Усатова