Справа № 202/2713/25
Суддя: Мачуський О. М.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/2713/25
Провадження № 2-а/202/36/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2025 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції в якій просить: скасувати постанову серії ЕНА 4232520 від 09 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1ст. 122 КУпАП; стягнути з Департаменту у патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позову, зазначено, що 09 березня 2025 року позивач рухався за кермом належного йому автомобіля Додж Джорні державний номер НОМЕР_1 , з селища Решетилівка до селища Царичанка по автодорозі Н31, де в районі населеного пункту Кобеляки, на автомобільній дорозі Н-32, близько 15:30 годин був зупинений інспектором патрульної поліції, який повідомив, що позивача зупинено на дорозі Н-31 Дніпро-Решетилівка (116 км) за порушення п. 12.6. ґ) Правил дорожнього руху, а саме: керування транспортним засобом на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної роздільною смугою рухався зі швидкістю 134 км/год., що перевищує встановлені обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год. Також було повідомлено, що вимірювання швидкості проводилось спеціальним приладом TruCAM ТС008455 й вівся відеозапис на бодікамеру патрульного інспектора № 476197. Працівниками поліції було зачитано процесуальні права водія, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Разом з тим, в момент накладення на позивача адміністративного стягнення, вказаний відрізок дороги перебував в стані ремонту, була відсутня велика кількість дорожніх знаків, дороги були не відокремлені одна від одної, не містили розподільної смуги, дорожнє полотно було не розділене. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач повідомляв поліцейських про можливе порушення його прав, незаконність та протиправність їх дій в разі винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, а також щодо можливої похибки прибору виміру швидкості внаслідок його ручного, а не стаціонарного розміщення, як того вимагає ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію». Позивач зазначає, що дорога по якій він рухався не містила дорожніх знаків, які б встановлювали швидкісний режим та інформували про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних, що унеможливлює порушення вимог Правил дорожнього руху. Крім того, оскаржувана постанова виносилась патрульним ОСОБА_2 , однак процесуальні права позивача були оголошені іншим працівником поліції, що є порушенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

На думку позивача, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було грубо порушено його права. Поліцейський допустив численні процесуальні та матеріальні порушення й незаконно притягнув позивача до відповідальності.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 вважає за необхідне звернутись до суду з позовом про скасування постанови серії ЕНА 4232520 від 09 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків, що не перевищує десяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

31 березня 2025 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді від 24.03.2025 року

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2025 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, з урахуванням положень ст. 286 КАС України.

22 квітня 2025 року на адресу суду від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Так, 09.03.2025 року поліцейським роти №2 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП старшим сержантом поліції Поліщуком І.В. ухвалено постанову серії ЕНА №4232520 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, за те, що ОСОБА_1 09.3.2025 року близько 15:23 год. керуючи автомобілем Dodge Journez, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, рухався зі швидкістю 134 км/год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год. та порушив п. 12.6. ґ) ПДР. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM ТС008455, бодікамера 476197.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до координат, які автоматично визначає прилад TruCAM за допомогою влаштованого GPS навігатора при здійсненні заміру швидкості автомобіля, транспортний засіб позивача рухався саме на 116 км АД Н-31. При цьому, згідно з ПДР України, «розділювальна смуга» це виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Даний термін використовується для усвідомлення водіями того, що

даний елемент призначений для відокремлення транспортних потоків, що рухаються на

великих швидкостях. Дорожні знаки на автомобільній дорозі Н-31 (Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка на відрізку дороги 107-126 км, відповідають вимогам Національного стандарту України, не закриті сторонніми предметами та є видимими учасникам дорожнього руху. Крім того, прилад TruCAM не с автоматичним засобом вимірювальної техніки, а дорожній знак 5.76 ПДР України інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки в автоматичному режимі. Чинне законодавства не забороняє використання поліцейськими вимірювачів швидкості руху які не є стаціонарними, а інформація щодо здійснення патрульними поліцейськими вимірювання швидкості руху транспортних засобів за допомогою технічного приладу TruCAM на вказаному вище відрізку шляху знаходиться у вільному доступі, оскільки публікувалася на офіційному сайті Департаменту патрульної поліції.

Представник позивача звертає увагу, що позивач не заперечує, що в місці, час та дату, вказані в оскаржуваній постанові, він керував транспортним засобом Dodge Journey, номерний знак НОМЕР_3 , рухався зі швидкістю 134 км/год. та був зупинений працівниками поліції, які повідомили водієві про порушення ним швидкісного режиму, роз`яснили права, повідомили про розгляд справи, право на оскарження постанови й порядок оплати штрафу. Також позивач не заперечує, що швидкість руху його транспортного засобу вимірювалась працівниками патрульної поліції приладом TruCAM TC 008455. Водночас, пояснення позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та невідповідності оскаржуваної постанови ст. 283 КУпАП, є безпідставними, необґрунтованими, не спростовують факту вчиненого правопорушення, а свідчать про не усвідомлення позивачем протиправності своїх дій в сфері безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом. Зокрема, твердження позивача, що на вказаному відрізку автодороги Н-31 дозволена максимальна швидкість руху транспортних засобів 130 км/год. та необхідність встановлення дорожніх знаків 5.1, 5.3 свідчить про недосконале знання водієм Правил дорожнього руху. Жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в підтвердження доводів, викладених в адміністративному позові та на обґрунтування позовних вимог, до позовної заяви, в порядку ч. 4 ст. 161 КАС України, позивачем не додано, а тому доводи позивача мають оцінюватись судом критично, як єдиний спосіб водія уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

З урахуванням наведеного, оскільки під час винесення оскаржуваної постанови дотримано вимоги чинного законодавств, дана постанова є правомірною, а позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Правом, передбаченим ст. 163 КАС України щодо подачі відповіді на відзив на позовну заяву, позивач не скористався.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № 4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що 09 березня 2025 року поліцейським 2 взводу 2 роти УПП батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області старшим сержантом поліції Поліщуком Іваном Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4232520, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 09 березня 2025 року о 15:23 год. на Дорозі Н-31 «Дніпро-Решетилівка», ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Dodge Journez, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, рухався зі швидкістю 134 км/год. (швидкість руху вимірювалась Трукам вимірювання швидкості проводилось спеціальним приладом ТС008455, бодікамера 476197), чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год. та порушив п. 12.6. ґ ПДР, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, з змінами.

Статтею 14 ЗУ «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух;

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно вимог пп. «б» п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до пп. ґ п. 12.6. ПДР України на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 дозволяється рух із швидкістю не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Стаття 122 КУпАП регулює перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху.

Зокрема, частиною 1 вказаної норми визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі регулює Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015.

Відповідно до положень розділу ІІІ Інструкції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, розглядаючи дану справу, поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73,74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, в діях поліцейського наявні численні процесуальні та матеріальні порушення, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови було порушено його права та заперечує наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, посилаючись на такі обставини: відсутність встановлених дорожніх знаків, що встановлює обмеження швидкості руху та позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів; відсутність на автомобільній дорозі розділювальної смуги чи та інших інженерних облаштувань, що відокремлює проїзну частину одна від одної; зазначена у постанові від 09.03.2025 року швидкість, із якою рухався позивач - 134 км/год. не є об`єктивно встановленою, оскільки лазерних вимірювач TruCAM працівниками патрульної поліції не був розміщений в порядку ст. 40 Закону «Про Національну поліцію», тобто стаціонарно вмонтованим способом.

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС України).

Згідно з п. 9 ст. 31 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію»,поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію»,поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі №524/5536/17.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вчинення позивачем порушення п. 12.6. ґ) ПДР відповідачем долучено до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, а також фотографії та відеозапис, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTІ 20/20 (серійний номер ТС 008455).

Як вбачається з фотознімку, здійсненому приладом TruСAM ТС 008455, автомобіль позивача рухався зі швидкістю 134 км/год., також зафіксовано місцезнаходження транспортного засобу з зазначенням географічних координат, та номерний знак автомобіля Dodge Journez, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Дані відомості узгоджуються із відеозаписом з приладу TruCам, який долучений до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31367, виданого ДП "Укрметртестстандарт" лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 № ТС 008455 відповідає вимогам технічної документації. Свідоцтво чинне до 08.08.2025 року.

Згідно Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки) У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік.

Крім того, можливість використання виробу "TruCAM LTІ 20/20" виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 року.

Отже, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31367 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС 008455 до застосування, а тому відсутні підстави ставити під сумнів результати вимірювання швидкості транспортного засобу даним приладом.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, вказаною нормою не встановлено обмежень щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCAM в ручному режимі, а тому доводи на те, що використання приладу у ручному режимі, а не стаціонарно монтованим способом суперечить вимогам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», є безпідставними.

Правомірність використання приладу TruCAM саме в ручному режимі підтверджується листом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» Міністерства економічного розвитку та торгівлі (ДП «Укрметртестстандарт») від 01.10.2019 №№ 22-38/49, відповідно до якого лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання.

Можливість використання приладу TruCAM LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.

Отже, використання приладу TruCAM відбувається у автоматичному режимі як у мобільному, так і у статичному положенні, а тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням. При цьому, лазерний вимірювач TruCAM відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що лазерний вимірювач швидкості TruCам LTI 20/20 ТС 008455 може засвідчувати порушення позивачем швидкісного режиму, а тому може бути належним доказом по справі.

Позивач також посилається на відсутність дорожнього знаку 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», що інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Суд звертає увагу, що після набрання чинності 01.11.2021 року «Змін, що вносяться до Правил Дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2021 р. № 1091, дорожній знак 5.70 Зміна схеми руху. Позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки.

При цьому, на момент фіксації вчинення позивачем порушень ПДР, єдиним знаком, який позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, є інформаційно вказівний дорожній знак 5.76 Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху.

Разом з тим, лазерний вимірювач швидкості TruCам LTI 20/20 ТС 008455 не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а дорожній знак 5.76 ПДР України інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації, які здійснюють фіксування саме в автоматичному режимі.

При цьому, суд звертає увагу, що навіть за відсутності такого знаку, водій в будь-якому випадку, зобов`язаний дотримуватись Правил дорожнього руху, зокрема, швидкісного режиму та стежити за безпекою й дорожньою обстановкою.

Окрім цього, позивачем зазначено про відсутність на автомобільній дорозі будь-якого дорожнього знаку, що встановлює обмеження швидкості.

Водночас, такі доводи ОСОБА_1 повністю спростовуються наданими відповідачем доказами, що підтверджують факт облаштування автомобільної дороги, де було зафіксовано порушення позивачем ПДР дорожнім знаком 5.3.Дорога для автомобілів. Дорога, на якій діють особливі умови дорожнього руху, передбачені розділом 27 цих Правил (за винятком пункту 27.3 цих Правил).

Доводи позивача про відсутність на ділянці автомобільної дороги роздільних смуг руху між якими встановлено інженерні облаштування (відбійник) є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наданими відповідачем фото та відеоматеріалами з лазерного вимірювача швидкості TruCам LTI 20/20 ТС 008455, з яким достеменно встановлено, що в момент фіксації порушення позивачем ПДР, автомобіль позивача рухався на дорозі, обладнаній інженерною конструкцією (відбійник), що розділяє одна від одної дороги в зустрічному напрямку та роздільними лініями, що розділяють смуги руху в попутному напрямку.

Суд також критично сприймає твердження позивача, що поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення порушені його права, оскільки вони спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, наданого відповідачем. З вказаного відеозапису вбачається, що після зупинки позивача, поліцейський представився, повідомив про причину зупинки (перевищення швидкості), роз`яснив його права й надав для ознайомлення відеозапис з TruCAM. При цьому, про намір скористатись правничою допомогою та інших клопотань позивач не заявляв.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року по справі №735/1246/15-а висловив правову позицію, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

На місці події поліцейський, за участі позивача, провів розгляд справи про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог ст.ст. 278,279 КУпАП, та виніс оскаржувану постанову, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Так, з оскаржуваної постанови у справі про накладення адміністративного стягнення чітко вбачається, що згідно зі ст.283 КУпАП в ній містяться відомості про технічний запис, яким здійснювалося вимірювання швидкості - «TruCAM» LTI 20/20 (серійний номер ТС008455), час встановлення такого адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення. Під час дослідження наданих відповідачем фото-, відеоматеріалів встановлено, що вони є якісними та надають можливість чітко й однозначно констатувати факт допущення порушення ПДР, й, без сумнівів є належними та допустими доказами у справі, які безпосередньо свідчать про наявність правопорушення.

Таким чином, наданими відповідачем доказами підтверджено допущення позивачем перевищення швидкості руху транспортного засобу Dodge Journez, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі Н-31 «Дніпро-Решетилівка» 116 км, зі встановленим дорожнім знаком 5.3, з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою (у даному випадку інженерним облаштуванням відбійник), більш як на двадцять кілометрів на годину, що є порушенням п.12.6. ґ) ПДР України, тобто вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах наявні матеріали фото-та відеозйомки вчиненого порушення, а також інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення, зокрема, наявності відповідних дорожніх знаків, відповідності лазерного вимірювача чинному законодавству, а також дотримання поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Разом з цим, на думку суду, позиція позивача у даній справі не є доведеною, а його доводи спростовуються наданими відповідачем належними та допустимим доказами, які підтверджують наявність події та складу адміністративного правопорушення, яке поліцейський вважав встановленим в оскаржуваній постанові.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення серії постанову серії ЕНА 4232520 від 09 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, поліцейський діяв на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України, а тому відсутні підстави для скасування даної постанови.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011).

Судом висвітлено істотні аспекти доводів сторін та не надається детальна відповідь інші аргументи, наведені сторонами, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами у справі, не впливають на вищезазначені висновки суду.

За таких обставин, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вимоги позивача щодо стягнення на його користь судових витрат не підлягають задоволенню, оскільки не передбачено повернення здійснених позивачем судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 14-2, 122, 219, 222, 251-252,258, 265-4, 268, 279-1, 280, 283-284, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мачуський