Справа № 120/11889/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 р. Справа № 120/11889/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), які подані його представником адвокатом Ковалишиною Л.І., (далі - представник позивача) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 1) про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 16.09.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Надалі ухвалою суду від 24.09.2024 позивачу продовжено строк для усунення недоліків, визначених попередньою ухвалою суду.

30.09.2024 представник позивача адвокат Ковалишина Л.І. подала до суду уточнену позовну заяву в якій визначила другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2).

З урахуванням нової редакції позовної заяви позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оформлену листом від 02.07.2024 за №32, у призначені ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням норм Закону України "Про пенсійне забезпечення", що надана в порушення ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пільгової пенсії у відповідності до Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення", із застосуванням взаємозарахування всього стажу роботи згідно ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме: наявний пільговий стаж роботи ОСОБА_1 трактористом-машиністом в сільському господарстві (16 років 2 місяці 28 днів) та монтером колії на залізниці (10 років 1 місяць 0 днів);

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити з 02.09.2023 ОСОБА_1 пільгову пенсію, керуючись нормами Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення", із застосуванням взаємозарахування всього стажу роботи, що дає право на призначення відповідної пенсії у відповідності до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме: періодів роботи ОСОБА_1 трактористом-машиністом в сільському господарстві (16 років 2 місяці 28 днів) та монтером колії на залізниці (10 років 1 місяць 0 днів).

Ухвалою від 04.10.2024 судом відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачам 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

22.10.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач 2 проти позову заперечує. Зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі №120/17225/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянуло заяву позивача від 02.09.2023 про призначення пенсії за вислугу років та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.07.2024 №32, у зв?язку з відсутністю стажу на роботах згідно п. а ст. 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення робітником локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України 12 років 6 місяців.

Підставою відмови стало те, що право на пенсію за вислугу років надається за наявності на день набуття чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 N2148-VII (11 жовтня 2017 року) відповідної кількості років та стажу, необхідних для призначення такої пенсії відповідно до п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 Nє1058-IV Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону №1788 призначається після досягнення віку 55 років зі стажем роботи: - для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

За результатами розгляду наданих позивачем документів, наявних відомостей, з урахуванням рішення суду від 03.04.2024, страховий стаж позивача склав 35 років 05 місяців 26 днів, з них: стаж роботи на посаді робітника локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті відповідно до наданих документів 09 років 10 місяців 0 днів (період з 11.12.2007 по 11.10.2017).

Враховуючи викладене, відповідач 2 вважає, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області діяло правомірно, а тому в позові просить відмовити.

Натомість відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області копію ухвали про відкриття провадженні у справі від 04.10.2024 отримав в електронний кабінет 04.10.2024 о 22:29, про що свідчить відповідна довідка, яка наявна в матеріалах справи. Однак своїм правом на подання відзиву не скористався.

Наведені обставини згідно ч. 6 ст. 162 КАС України не є перешкодою в розгляді справи за відсутності відзиву від відповідача 1.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 02.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У подальшому, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі - Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

За результатом розгляду такої заяви прийнято рішення від 08.09.2023 №32, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В даному рішенні зазначено, що наявний у позивача пільговий стаж станови 16 років 2 місці 28 днів, що є недостатнім для призначення відповідного виду пенсії.

Позивач з вказаним рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не погодився та оскаржив його до суду.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі №120/17225/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №32 від 08.09.2023 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2023 про призначення йому пенсії за вислугу років та прийняте мотивоване рішення про призначення чи/або відмову в призначенні пенсії за вислугу років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі №120/17225/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуло заяву позивача від 02.09.2023 про призначення пенсії за вислугу років та прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.07.2024 №32 у зв?язку з відсутністю стажу на роботах згідно п. а ст. 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення робітником локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України 12 років 6 місяців.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідач 1 вказав, що пенсія за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону №1788 призначається після досягнення віку 55 років зі стажем роботи: - для чоловіків 3 не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Проте за результатами розгляду наданих позивачем документів, наявних відомостей, з урахуванням рішення суду від 03.04.2024, страховий стаж позивача склав 35 років 05 місяців 26 днів, з них: стаж роботи на посаді робітника локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті відповідно до наданих документів 09 років 10 місяців 0 днів (період з 11.12.2007 по 11.10.2017).

Вважаючи, що пенсійний орган, протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на його думку, прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991 Про пенсійне забезпечення та Законом України № 1058-IV від 09.07.2003 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: Особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону України Про пенсійне забезпечення призначається за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом України Про пенсійне забезпечення страхового і спеціального стажу.

За змістом статті 2 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону №1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Приписами статті 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи.

Пунктом а статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII) та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015р. №911-VIII (далі Закон № 911-VIII), було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

З прийняттям Закону №213-VIII підвищено, зокрема, загальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, зокрема, визначених пунктом а статті 55 Закону №1788-ХІІ, - 30 років.

Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано неконституційними положення пункту а статті 54, статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

Зазначені норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення з 04.06.2019.

Таким чином, починаючи з 05.06.2019 положення пункту "а" статті 55 Закону України №1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII.

Відповідно, на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як робітнику локомотивних бригад, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, (02.09.2023) пункт а статті 55 Закону №1788-ХІІ встановлював, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

При цьому за відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Так, зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії від 02.07.2024 №32 слідує, що єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення слугувала відсутність необхідного стажу роботи по спеціальності станом на 11.10.2017 12 років 6 місяців.

Позивач обґрунтовуючи протиправність вказаного рішення наголошує на тому, що відповідачами безпідставно не проведено взаємного зарахування періодів робіт передбачених пунктом "д" статті 55 та пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Поряд із тим, на переконання відповідача, оскільки взаємозалік періодів роботи за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення та періодів роботи за Списком №2 (стаття 114 Закону №1058) не передбачений, такі періоди пенсійним органом взаємозаліковані бути не можуть.

Так з приводу ж взаємного зарахування періодів робіт передбачених пунктом "д" статті 55 та пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд вважає за доцільне зазначити таке.

За приписами частини 6 статті 56 Закону №1788-XII при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Як слідує з матеріалів справи та визнається відповідачами, позивач має стаж роботи: - по спеціальності 09 років 10 місяців 0 днів (стаж залізничника).

Також матеріалами справи підтверджується, що період роботи позивача на посаді тракториста-машиніста був зарахований до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 та складає - 16 років 2 місяці 28 днів.

Відповідно до п. в статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію за віком на пільгових умовах мають трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до п. а ч.1 ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

З огляду на зазначене, період роботи позивача, зарахований до стажу за Списком № 2, що дає право на пільгову пенсію, який не був зарахований відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років, підлягає взаємозарахуванню до стажу позивача за вислугою років, оскільки умови призначення пільгової пенсії, встановлені статтею 55 Закону № 1788-XII, є аналогічними умовам, які передбачені статтею 13 даного закону.

Суд наголошує, що Закон №1788-XII, зокрема, стаття 56 цього Закону передбачає, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону №1788-XII провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Дана норма містить умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах, що повністю відповідає наявному у позивача стажу роботи.

Відтак враховуючи встановлені обставини та наведені законодавчі норми, суд зазначає, що позивач має право на взаємне зарахування періодів його роботи трактористом-машиністом в сільському господарстві згідно п. «в» ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення та періодів його роботи залізничником згідно п. «а» ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що приймаючи рішення від 02.07.2024 за №32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років пенсійний орган діяв безпідставно, необґрунтовано та без врахування зазначених вище обставин.

За таких обставин оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 02.07.2024 за №32 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області провести взаємне зарахування періодів роботи ОСОБА_1 згідно ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме: наявний пільговий стаж роботи трактористом-машиністом в сільському господарстві (16 років 2 місяці 28 днів п. «в» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення") та монтером колії на залізниці (09 років 10 місяців 0 днів п. «а» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Окремо суд зауважує, що як слідує з матеріалів справи, а також оскаржуваного рішення стаж роботи залізничника складає саме 09 років 10 місяців 0 днів, а не 10 років 1 місяць 0 днів, як вказує позивач. При цьому не зарахування окремих періодів до такого стажу не є спірним.

Щодо вимоги зобов`язального характеру про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 02.09.2023, як способу відновлення прав позивача, суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Законів від 09.07.2003 № 1058-IV, від 05.11.1991 № 1788-XII. Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені також законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Так, як уже встановлено судом вище, в позивача наявні всі умови (страховий стаж -35 років 05 місяців 26 днів, день, спеціальний трудовий стаж після проведення взаємного зарахування буде складати більше 12 років 6 місяців), які є достатніми для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, виходячи із вищевикладеного суд вважає, що для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 02.09.2023 (з дня звернення із заявою про призначення пенсії) із застосуванням взаємозарахування стажу роботи згідно ст. 56 цього ж Закону, що дає право на призначення відповідної пенсії.

Відносно органу Пенсійного фонду України, на який слід покласти обов`язок по відновленню порушеного права позивача, то суд враховує, що оскільки звернення позивача із заявою про призначення пенсії відбулось до ГУ ПФУ у Вінницькій області, тому хоч і повноваження щодо розгляду поданих позивачем матеріалів були делеговані ГУ ПФУ в Дніпропетровській області для прийняття відповідного рішення, проте обов`язок із, власне, із застосування взаємозарахування стажу та призначення і виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем звернення позивача із заявою, де позивач перебуватиме на обліку, тобто у ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у визначений судом спосіб.

З урахуванням вимог частини 1 статті 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.07.2024 за №32 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести взаємне зарахування періодів роботи ОСОБА_1 згідно ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме: наявний пільговий стаж роботи трактористом-машиністом в сільському господарстві -16 років 2 місяці 28 днів та монтером колії на залізниці - 09 років 10 місяців 0 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 02.09.2023 призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" із застосуванням взаємозарахування всього стажу роботи згідно ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме періодів роботи трактористом-машиністом в сільському господарстві (16 років 2 місяці 28 днів) та монтером колії на залізниці (09 років 10 місяців 0 днів).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09.06.25.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович