Справа № 120/16074/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 червня 2025 р. Справа № 120/16074/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні звіт відповідача-суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/16074/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про:

- визнання протиправною бездіяльністьвідповідача, що полягає у ненаданні інформації на запит позивача від 11.11.2024 згідно з пунктами запиту за №№ 1, 2, 3;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути запит на отримання публічної інформації, поданий позивачем 11.11.2024, та надати інформацію яка зазначена у пунктах запиту за №№ 1, 2, 3, відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації, а саме:

1. Який був розмір у процентному значенні надбавки за особливості проходження служби, що отримували працівники за посадами начальник відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області: в січні 2020, в січні 2021, в січні 2022 та січні 2023 року?

2. Який був розмір у процентному значенні премії, що отримували працівники за посадами начальник відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області : в січні 2020, в січні 2021, в січні 2022 та січні 2023 року?

3. Повні відомості про нарахування зарплати в січні 2020, в січні 2021, в січні 2022 та січні 2023 року, що отримували працівники за всіма посадами начальник відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, із зазначенням розміру посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, надбавки за службу в умовах режимних обмежень, доплат, підвищення та індексації.

Рішенням суду від 04.03.2025, яке набрало законної сили, вказаний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду по суті запиту позивача від 11.11.2024 про надання публічної інформації.

Зобов`язано відповідача протягом п`яти робочих днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили повторно розглянути запит позивача від 11.11.2024 на отримання публічної інформації. У задоволенні решти позову відмовлено.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

09.05.2025 до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, подана в порядку, визначеному статтею 382 КАС України, шляхом зобов`язання Управління Служби безпеки України у Вінницькій області у десятиденний строк подати звіт про виконання вищезазначеного судового рішення.

Заява обґрунтовується тим, що рішення суду від 04.03.2025 у справі № 120/4684/24 відповідачем не виконується.

Ухвалою від 19.05.2025 заяву позивача задоволено. Зобов`язано відповідача у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі № 120/16074/24.

22.05.2025 за вх. № 33265 поштовими засобами зв`язку до суду надійшов звіт Управління Служби Безпеки України у Вінницькій області від 22.05.2025 за № 53/16/52-577 про виконання вказаного судового рішення.

Відповідач зазначає, що на виконання Вінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі № 120/16074/24 Управлінням повторно розглянуто запит ОСОБА_1 від 11.11.2025 з наданням відповіді від 23.04.2025 за № 53/Б-42/21.

29.05.2025 позивач ознайомився з матеріалами адміністративної справи.

30.05.2025 від позивача надійшло клопотання про встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 120/16074/24.

Позивач заперечує щодо прийняття звіту відповідача та наголошує на тому, що зміст відповіді Управління Служби безпеки України у Вінницькій області за вих. № 53/б-42/21 від 25.04.2025 не свідчить про розгляд по суті запиту на інформацію від 11.11.2024 з наданням запитуваної інформації, яка стосувалася розміру надбавок, премій та структури заробітної плати працівників Управління на посаді начальника відділу за 2020-2023 роки.

Також позивач звертає увагу на те, що своєю відповіддю відповідач протиправно відмовив у наданні запитуваної інформації, посилаючись на те, що вона належить до інформації з обмеженим доступом, що не відповідає дійсності та нормам чинного законодавства.

Відтак, на думку позивача, суду необхідно відмовити у прийнятті звіту відповідача, встановити новий строк для його подання та накласти на керівника Управління Служби безпеки України у Вінницькій області штраф за невиконання судового рішення у розмірі сорока прожиткових мінінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши звіт про виконання судового рішення, суд при вирішенні питання про його прийняття керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Одним із способів судового контролю за виконанням судового рішення є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

За змістом положень частини третьої статті 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Особливості прийняття судом рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення регламентуються статтею 382-3 КАС України.

Так, частинами першою, другою зазначеної статті визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 382-3 КАС України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина до Державного бюджету України.

Водночас за правилами, передбаченими абзацом 2 частини п`ятої статті 382-3 КАС України, якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Також відповідно до положень частини десятої, одинадцятої статті 382-3 КАС України у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на виконання Вінницького окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі № 120/16074/24 Управління Служби безпеки України у Вінницькій області повторно розглянуто запит ОСОБА_1 від 11.11.2025 та надало відповідь на такий запит за № 53/Б-42/21 від 23.04.2025.

У відповіді зазначено, що відповідно до вимог статей 6 та 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" Управління не може надати запитувані відомості, оскільки вони належать до інформації з обмеженим доступом згідно з пунктом 14.2 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України, затвердженого наказом ЦУ СБУ № 400 від 21.08.2012. При цьому позивачу роз`яснено право на оскарження прийнятого рішення до вищого органу або до суду у встановленому законодавством порядку.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо запитується інформація, що належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Водночас за приписами ч.ч. 1, 2 цього ж Закону рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію.

Таким чином, зміст відповіді Управління Служби безпеки України у Вінницькій області № 53/Б-42/21 від 23.04.2025 свідчить про те, що позивачу відмовлено у задоволенні його запиту на інформацію від 11.11.2025.

У разі з незгоди з такою відмовою, позивач вправі звернутися за захистом своїх прав та інтересів у встановленому законом порядку до вищого органу або до суду.

При цьому суд вважає помилковими твердження позивача про невиконання відповідачем рішення суду від 04.03.2025 у справі № 120/16074/23 внаслідок ненадання запитуваної інформації згідно зі запитом від 11.11.2024.

Суд зауважує, що вказаним судовим рішенням адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду по суті запиту позивача від 11.11.2024 про надання публічної інформації із покладенням на відповідача обов`язку повторно розглянути цей запит. При цьому задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо зобов`язання відповідача надати позивачу запитувану інформацію згідно з пунктами з пунктами за №№ 1, 2, 3 запитув від 11.11.2024, відмовлено.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач, будучи розпорядником інформацію та отримавши від позивача належним чином оформлений запит, свого обов`язку з розгляду такого запиту не виконав, а натомість надав відповідь, яка не містила запитуваних відомостей та не стосувалася предмета звернення позивача.

Відтак з метою захисту порушених прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах суд вирішив зобов`язати відповідача повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 11.11.2024 у строк, встановлений частиною першою статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", тобто протягом п`яти робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Разом з тим суд визнав передчасними вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію, оскільки за обставинами справи відповідач запиту позивача по суті не розглянув, а допустив бездіяльність щодо його розгляду, з чим також погодився позивач, зважаючи на заявлені ним позовні вимоги.

Отже, беручи до уваги, що відповідач не відмовляв у наданні запитуваної інформації та не вчиняв дій щодо надання її не в повному обсязі і це питання не було предметом судового розгляду у справі, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Додатково суд врахував, що відповідач, як розпорядник інформації, не здійснював перевірку запитуваної інформації з урахуванням "трискладового тесту" згідно зі положеннями ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", тоді як суд в межах цієї справи позбавлений повноважень робити висновки щодо категорії запитуваної інформації та її віднесення до інформації з обмеженим доступом.

Таким чином, з огляду на висновки, якими керувався суд при ухваленні рішення від 04.03.2025 про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , беручи до уваги, що цим рішенням відповідача зобов`язано повторно розглянути запит позивача від 11.11.2025 і відповідач розглянув такий запит, відмовивши у його наданні з посиланням на те, що запитувана інформація не може бути надана відповідно до вимог статей 6 та 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки належать до інформації з обмеженим доступом, суд доходить висновку, що спірні правовідносини між сторонами перейшли у іншу площину: відповідач, як розпорядник, відмовив у позивачу у наданні інформації; своєю чергою, така відмова не охоплюється предметом судового контролю за виконання судового рішення у цій справі, але може бути оскаржена позивачем, як запитувачем, у загальному порядку.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що відповідач не виконав рішення суду від 04.03.2025 у справі № 120/16074/23, а тому поданий ним звіт приймається судом.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 381-1, 382, 382-2, 382-3 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт Управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 20 травня 2025 року № 53/16/52-577 (вх. № 33265 від 22 травня 2025 року) про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року в адміністративній справі № 120/16074/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена 09.06.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович