Справа № 120/16679/24
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 травня 2025 р. Справа № 120/16679/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Коломієць М.А.,

представників позивача: Семко Ю.А., Гончар Н.Б.

представника відповідача: Перунов Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятих Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків податкових повідомлень-рішень №6, №6 від 27.08.2024 року в частині суми від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 49761400,60 грн. та №6 від 27.08.2024 року в частині суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 1121403,77 грн. та штрафу в розмірі 280350,94 грн.

Ухвалою від 18.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

03.01.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки посадові особи контролюючого органу діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, як наслідок податкові повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.08.2024 року №6, №6 в частині суми від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 49761400,60 грн. та №6 в частині суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 1121403,77 грн. та штрафу із розмірі 280350,94 грн. є законними, а позов безпідставним.

10.01.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній вважає доводи відповідача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

10.02.2025 року представником позивача подано додаткові пояснення у яких вказано, що факти зберігання зерна кукурудзи, сої і насіння соняшника на зернових складах та реалізації (продажу) позивачем такого зерна в період лютий-березень 2024року, що підтверджені належними і допустимими доказами спростовує висновок відповідача про нестачу зерна кукурудзи, сої і насіння соняшника, отже відсутні правові підстави для визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

Ухвалою суду занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 11.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

На підставі наказу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №75 від 01.05.2024 року посадовими особами Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, передбачених Податковим кодексом України, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 01.10.2018 по 31.03.2024 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами проведеної перевірки Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків складено акт про результати планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" №464/34-00-07-06/00692245 від 23.07.2024 року /том 1 а.с. 111 - том 2 а.с. 50/.

Не погодившись із висновками акту перевірки, 05.08.2024 року позивачем подано до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків заперечення на акт планової виїзної документальної перевірки від 23.07.2024 року №464/34-00-07-06/00692245 /том 2 а.с. 208-249/.

У результаті розгляду заперечень, висновки акту від 23.07.2024 року №464/34-00-07-06/00692245 про результати планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" викладено в наступній редакції та встановлено порушення, зокрема:

1) пункту 44.1. статті 44, підпунктів14.1.191, 14.1.202, 14.1.212, пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, з урахуванням частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" та пунктів 2.1 і 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, пунктів 5 та 6 "Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 №21, ТОВ "Хмільницьке" занижено податок на додану вартість всього в сумі 1121538 грн., в тому числі по періодам:

- жовтень 2018 року на суму 33306 грн.;

- листопад 2018 року на суму 127322 грн.;

- грудень 2018 року на суму 228636 грн.;

- січень 2019 року на суму 90765 грн.,;

- лютий 2019 року на суму 134 грн.;

- січень 2021 року на суму 85562 грн.;

- грудень 2021 року на суму 555813 грн.

2) пункту 44.1. статті 44, підпунктів 14.1.191, 14.1.202, 14.1.212, пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, з урахуванням частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" та пунктів 2.1 і 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, пунктів 5 та 6 "Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 №21, ТОВ "Хмільницьке" завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за березень 2024 року всього в розмірі 49771549 грн.

3) пунктів 201.1., 201.10 статті 201, пункту 89 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового Кодексу України, підприємством ТОВ "Хмільницьке":

- не складено податкові накладні та незареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних на послуги, що використані не в господарській діяльності підприємства, всього на суму ПДВ 1651115,4 грн., у тому числі: вересень 2021 року на суму 108002,4 грн., жовтень 2021 року на суму 108002,4 грн., листопад 2021 року на суму 108002,4 грн., грудень 2021 року на суму 108002,4 грн., січень 2022 року на суму 90273,75 грн., лютий 2022 року на суму 198276,16 грн., березень 2022 року на суму 90273,75 грн., квітень 2022 року на суму 90273,75 грн., серпень 2023 року на суму 88489,65 грн., вересень 2023 року на суму 88489,65 грн., жовтень 2023 року на суму 88489,65 грн., листопад 2023 року на суму 88489,65 грн., грудень 2023 року на суму 88489,65 грн., січень 2024 року на суму 88489,65 грн., лютий 2024 року на суму 109535,25 грн., березень 2024 року на суму 109535,25 грн.;

- не складено податкові накладні та не зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних по безоплатній передачі палива третім особам в рамках виконання договорів підряду всього в сумі 636999,33 грн., в тому числі: жовтень 2018 року на суму 2841,54 грн., листопад 2018 року на суму 8524,62 грн., грудень 2018 року на суму 71342,61 грн., вересень 2020 року на суму 15545,28 грн., жовтень 2020 року на суму 28424,75 грн., листопад 2020 року на суму 36843,80 грн., грудень 2020 року на суму 4747,56 грн., вересень 2021 року на суму 24244,30 грн., жовтень 2021 року на суму 25682,75 грн., листопад 2021 року на суму 49553,77 грн., грудень 2021 року на суму 24324,25 грн., вересень 2022 року на суму 23304,22 грн., жовтень 2022 року на суму 16680,51 грн., листопад 2022 року на суму 24559,06 грн., грудень 2022 року на суму 41677,74 грн., січень 2023 року на суму 1702,69 грн., липень 2023 року на суму 10789,68 грн., серпень 2023 року на суму 5434,79 грн., вересень 2023 року на суму 47324,25 грн., жовтень 2023 року на суму 34405,16 грн., листопад 2023 року на суму 56295,38 грн., грудень 2023 року на суму 74712,49 грн., січень 2024 року на суму 8038,13 грн.;

- не складено податкові накладні та не зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних по операціям з виробництва та реалізації цукру, отриманого після переробки цукрового буряку всього в сумі ПДВ 32120593,72 грн., в тому числі: вересень 2023 року на суму 8142544,8 грн., жовтень 2023 року на суму 8055165,7 грн., листопад 2023 року на суму 11179780,8грн., грудень 2023 року на суму 3658797,5 грн., січень 2024 року на суму 1084304,91 грн.;

- не складено податкові накладні та не зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних по непідтвердженим товарним залишкам, які обліковуються ТОВ "Хмільницьке" станом на 29.02.2024 та 31.03.2024 на рахунках бухгалтерського обліку 25, 26, 27, 28 всього в сумі ПДВ 16076777 грн., в тому числі: лютий 2024 року на 5651947 грн., березень 2024 року на 10424830 грн.

В акті про результати планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" №464/34-00-07-06/00692245 від 23.07.2024 року вказано:

- за даними бухгалтерського обліку позивача, станом на 29 лютого 2024 року та 31 березня 2024 року на рахунках 25 "Напівфабрикати", 26 "Готова продукція", 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" та 28 "Товари" обліковувалися залишки сільськогосподарської продукції, яка, згідно з обліковими даними, була повністю відвантажена (продана) станом на 31 березня 2024 року. Водночас, під час проведення перевірки у травні - липні 2024 року позивачем не було надано оригіналів складських документів на відповідну продукцію, що обліковувалася станом на зазначені дати, у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку про наявність нестачі сільськогосподарської продукції та порушення позивачем вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України;

- заниження обсягів виходу готової продукції (цукру) після переробки цукрових буряків, що є порушенням пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті188 Податкового кодексу України;

- послуги надані ТОВ "Астарта Сервіс" не пов`язані з господарською діяльність ТОВ "Хмільницьке", а отже позивач порушив обов`язок визначити податкові зобов`язання з ПДВ згідно підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України;

- заниження ТОВ "Хмільницьке" податку на додану вартість по операціям з безоплатної передачі дизельного палива третім особам в межах виконання договорів підряду;

- задекларовані ТОВ "Хмільницьке" господарські операції з придбання шроту соняшникового від ТОВ "ІНДУСТРПОСТАЧ" в дійсності не відбулися.

На підставі наведених висновків перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, в тому числі:

- податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 року №6, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1121538 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 280384,50 грн. /том 3 а.с. 64-66/;

- податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 року №6, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за березень 2024 року на 49771549 грн. /том 3 а.с. 68-69/;

- податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 року №6, яким до позивача застосовано штраф в сумі 16439996,52 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) /том 3 а.с. 71-73/.

Не погоджуючись із такими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ "Хмільницьке" подано до Державної податкової служби України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення /том 3 а.с. 77-122/.

Втім, 15.11.2024 року за результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення №34475/6/99-00-06-01-01-06, яким вирішено податкові повідомлення-рішення №6, №6, №6 від 27.08.2024 року залишити без змін, а скаргу без задоволення /том 3 а.с. 123-139/.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пунктів 44.1 та 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", згідно зі статтею 1 якого господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі - Наказ № 88).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз вказаних норм свідчить, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

При цьому, будь-які документи (у тому числі накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції не відбулося, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Положенням пункту 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із пунктами 200.1, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому, пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України врегульовано, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Разом з тим, слід врахувати правові висновки Верховного Суду викладені у постанові №380/1905/20 від 09.08.2022 року у якій суд касаційної інстанції вказав, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, відповідає сутності податкового обліку, який ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Отже, у податковому обліку суми ПДВ, включені до податкового кредиту, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та витрати, пов`язані із цією операцією. Податковий кредит, крім цього, має бути обов`язково підтверджений податковою накладною, зареєстрованою відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Також вимагається, щоб операція була пов`язана з господарською діяльністю платника податків, тобто була спрямована на отримання доходу (була економічно доцільною з точки зору звичайної господарської практики).

Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.04.2024 року у справі №240/14733/21.

Повертаючись до обставин даної справи, суд зазначає, що підставою для донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 16076837 грн. у періодах лютий-березень 2024 року контролюючий орган визначив порушення ТОВ "Хмільницьке" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, обґрунтовуючи це фактом втрати товару, що підтверджується, на думку відповідача, відсутністю оригіналів складських квитанцій на зернову продукцію, яка обліковувалась на рахунках 25, 26, 27, 28 бухгалтерського обліку.

При цьому, контролюючим органом встановлено, що така продукція була вирощена позивачем у 2023 році, оприбуткована на відповідних бухгалтерських рахунках та реалізована в період лютий-березень 2024 року.

Висновок контролюючого органу про втрату товару ґрунтується виключно на відсутності оригіналів складських квитанцій, які, за твердженням відповідача, мали б підтвердити зберігання продукції на зернових складах.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, така позиція ґрунтується на власному тлумаченні положень Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні".

Закон України "Про зерно і ринок зерна в Україні" (далі - Закон № 37-IV) спрямований на створення правових, економічних та організаційних умов конкурентоспроможного виробництва і формування ринку зерна для забезпечення внутрішніх потреб держави у продовольчому, насіннєвому та фуражному зерні, нарощування його експортного потенціалу.

Згідно з пунктом 15 частини 1 статті Закону №37-IV зерновий склад - суб`єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов`язань за складськими документами на зерно.

Статтею 37 Закону №37-IV визначено, що зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво, просте складське свідоцтво, складську квитанцію.

Згідно з частиною 10 статті 37 Закону №37-IV відносини, що виникають при обігу складських документів, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, з урахуванням встановлених цим Законом особливостей.

Відповідно до статті 43 Закону №37-IV про зерно якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Згідно з статтею 24 Закону №37-IV видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Статтею 46 Закону №37-IV визначено, що після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - "погашено". Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис. Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років.

Таким чином, нормами Закону №37-IV визначено, що у разі видачі зерна його власнику зі зберігання, видані складські документи підлягають погашенню, а оригінали таких документів залишаються на зберіганні у зернового складу.

Суд зазначає, що законодавство визначає зерновий склад як суб`єкта підприємництва, що надає послуги зі зберігання зерна з видачею складських документів і здійснює облік цих документів відповідно до встановленого порядку.

Після видачі зерна зі зберігання оригінали складських документів підлягають погашенню та зберігаються зерновим складом протягом трьох років.

Під час проведення перевірки позивач надав копії складських квитанцій на зерно, що зберігалося на зерновому складі ТОВ "НВП Ілана" у січні-березні 2024 року.

Оригінали цих квитанцій, відповідно до законодавчих вимог, були передані зерновому складу для погашення під час видачі зерна.

Позивач зазначає, що інші місця обліку, зазначені в бухгалтерському обліку позивача, а саме "07СКЛАДЗерносхов." Глобине, Центр управління "Глобинський переробний завод", "М.В.Карго ТОВ/порт", "Рисоіл Термінал СП ТОВ", "Зерно-Агротрейд ТЕП ЖД", "Мостиська Драй порт" не є зерновими складами у розумінні Закону №37-IV.

Суд зауважує, що Закон №37-IV чітко визначає, що складські документи на зерно можуть видавати лише зернові склади, які зобов`язані вести їх облік у спеціальному Реєстрі.

Відповідно, інші суб`єкти господарювання, які приймають зерно і надають послуги, відмінні від зберігання, не мають права видавати складські документи на зерно. Операції такого характеру оформлюються іншими документами відповідно до їх суті.

Таким чином, відсутність оригіналів складських квитанцій на момент перевірки не може бути підставою для висновків про безпідставність залишків сільськогосподарської продукції на рахунках бухгалтерського обліку позивача.

Стосовно господарських операцій позивача з ТОВ "НВП Ілана", суд зазначає, що в акті перевірки вказано, що в місці зберігання ТОВ "Ілана НВП" станом на 31.03.2024 року обліковувались залишки сої в кількості 232319 кг на суму 2251811,87 грн., а станом на 01.03.2024 залишки кукурудзи 3 класу в кількості 1495750 кг на суму 14497846,02 грн. та соняшника 3 класу в кількості 20140 кг на суму 236733,31 грн., при цьому посадовою особою контролюючого органу встановлено відсутність підтвердження зазначених залишків первинними документами у вигляді складських квитанцій, у зв`язку з чим було зроблено висновок про недоведеність факту зберігання зазначеної продукції.

Разом з тим, твердження відповідача про зберігання позивачем на зерновому складі ТОВ "Ілана НВП" сої і кукурудзи не відповідає дійсності, а дані щодо залишків цих культур не ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, що були надані під час перевірки.

Так, позивачем надано до суду документи первинного бухгалтерського обліку, зокрема оборотно-сальдові відомості по рахунках 25, 26, 27, 28 за І квартал 2024 року, які аналізувалися відповідачем під час документальної перевірки.

Згідно з вказаними даними, на зерновому складі ТОВ "Ілана НВП" зберігалася виключно товарна продукція насіння соняшника, яке було як власновирощеним, так і придбаним.

Облік цієї продукції здійснювався по рахунку 25 "Напівфабрикати" та рахунку 281 "Товари".

Зберігання соняшника здійснювалося на підставі договору складського зберігання №18 від 14.09.2023 року /том 5 а.с. 129-139/, укладеного між ТОВ "Хмільницьке" та ТОВ "Ілана НВП".

В рамках цього договору у вересні-жовтні 2023 року та лютому 2024 року позивач передав на зберігання 3682501 кг насіння соняшника, що підтверджується 13 складськими квитанціями, копії яких долучено до матеріалів справи /том 5 а.с. 142-154/.

Кожна з квитанцій належним чином зареєстрована у Державному реєстрі складських документів, що підтверджується відповідним витягом з ДП "Держреєстри України".

Разом з тим, у акті перевірки відповідач зазначив, що до перевірки були надані копії погашених складських квитанцій, однак не врахував, що погашення складських документів відбулося внаслідок реалізації відповідної продукції, що є правомірною господарською операцією відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що обороти за рахунком 25 у січні 2024 року склали 2743050,54 грн., або 283000 кг.

Зокрема, 29.01.2024 року позивачем було реалізовано на користь ТОВ "Ілана НВП" 283 т соняшника, що підтверджується видатковими накладними №469 від 29.01.2024 року, №479 від 29.01.2024 року та актами приймання-передачі №00-НВ00-002 від 29.01.2024 року, №00-НВ00-03 від 29.01.2024 року.

У лютому 2024 року позивачем було придбано у ТОВ "Волочиськ-Агро" 20135 кг насіння соняшника, що відображено у Рахунку 28 "Товар" та наведено в оборотах по рахунку 281 за І квартал 2024 року.

Таке придбання підтверджується видатковою накладною №ВЛА00000613 від 13.02.2024 року на придбання соняшника в кількості 20135 кг.

Придбаний соняшник передано на зберігання ТОВ "Ілана НВП", що підтверджується реєстром №5.

Станом на 01.03.2024 року на зберіганні ТОВ "Ілана НВП" знаходилось 1748199 кг насіння соняшника (по рахунку 25 - 1728059 кг, по рахунку 281 - 20140 кг), що повністю підтверджено обліковими даними та складськими квитанціями.

У період з 18 березня 2024 року по 28 березня 2024 року позивачем здійснено реалізацію 1515,88 т соняшника врожаю 2023 року на користь ТОВ "Ілана НВП" відповідно до договору поставки №12092023 від 12.09.2023 (з урахуванням додаткової угоди №5 від 05.04.2024 року).

Реалізація підтверджується копіями видаткових накладних №5786 від 18.03.2024, №5955 від 19.03.2024, №5983 від 20.03.2024, №6008 від 21.03.2024, №6139 від 25.03.2024, №6147 від 25.03.2024, №6160 від 26.03.2024, №6214 від 27.03.2024, №6229 від 28.03.2024, актів приймання-передачі №00-НВ00-007 від 18.03.2024, №00-НВ00-008 від 19.03.2024, №00-НВ00-009 від 20.03.2024, №00-НВ00-010 від 21.03.2024, №00-НВ00-011 від 25.03.2024, №00-НВ00-012 від 25.03.2024, №00-НВ00-013 від 26.03.2024, №00-НВ00-017 від 27.03.2024, №00-НВ00-018 від 28.03.2024 та складських квитанцій №714 від 18.03.2024, №715 від 19.03.2024, №716 від 20.03.2024, №717 від 21.03.2024, №718 від 25.03.2024, №719 від 25.03.2024, №720 від 26.03.2024, №738 від 27.03.2024, №739 від 28.03.2024.

Операції з реалізації були належним чином відображені в бухгалтерському обліку позивача: по рахунку 25 на суму 14497846,02 грн. у кількості 1 495 740 кг; по рахунку 281 на суму 236733,31 грн. у кількості 20140 кг.

Кінцевий залишок станом на 31.03.2024 року по рахунку 25 становив 232319 кг.

Решта насіння соняшника (223908 кг), що зберігалося на складі, була реалізована 23.04.2024 року, що підтверджується відповідною видатковою накладною №7066 від 23.04.2024, актом приймання-передачі №00-НВ00-020 від 23.04.2024 та податковою накладною №376 від 23.04.2024 на суму 398713,42 грн. ПДВ.

Таким чином, за період січень-березень 2024 року позивачем було реалізовано загалом 1780754 кг насіння соняшника.

Розрахунки за поставлену продукцію проведено в повному обсязі, податкові накладні складено та зареєстровано в ЄРПН відповідно до законодавства, податкові зобов`язання з ПДВ включено до декларацій за відповідні періоди.

Отже, досліджені судом та наявні в матеріалах справи докази спростовують твердження відповідача щодо відсутності або втрати товару (насіння соняшника), що зберігався на зерновому складі ТОВ "Ілана НВП" у лютому-березні 2024 року, та вказують на законність дій позивача щодо зберігання, обліку, реалізації товару, а також на безпідставність донарахування податкових зобов`язань з ПДВ.

Представник позивача під час розгляду справи неодноразово звертав увагу, що інші п`ять місць обліку сільськогосподарської продукції ("07СКЛАДЗерносхов." Глобине, Центр управління "Глобинський переробний завод", "М.В.Карго" ТОВ, СП ТОВ "Рисоіл Термінал", ТЕП ЖД "Зерно-Агротрейд", "Мостиська Драй порт"), зазначені відповідачем в акті перевірки та відповіді на заперечення, не є зерновими складами у розумінні Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", а тому вони не зобов`язані видавати складські документи на зерно.

На його переконання, відповідач не дослідив фактичні господарські відносини позивача з цими контрагентами, що призвело до помилкових висновків про обов`язковість наявності таких документів.

Щодо господарських операцій позивача з "07СКЛАДЗерносхов." Глобине, Центр управління "Глобинський переробний завод", суд вказує, що місце обліку залишків сої "07СКЛАДЗерносхов." Глобине є соєпереробним підприємством ТОВ "Глобинський переробний завод", до якого позивач здійснював постачання вирощеної сільськогосподарської продукції (сої).

Згідно з оборотом по рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" за І квартал 2024 року в розрізі місць зберігання, поданим під час перевірки та долученим до матеріалів справи, встановлено, що вказане місце зберігання "07СКЛАДЗерносхов." Глобине, Центр управління "Глобинський переробний завод" у період січень-березень 2024 року використовувалось для обліку залишків сої.

Відповідачем не ставиться під сумнів наявність залишків сої в обліку на цьому місці зберігання у січні та лютому 2024 року.

Водночас, відповідач вказує на втрату сої, яка обліковувалась у кількості 1110 тонн станом на 01.03.2024 року, та яка, як сам зазначає відповідач, була повністю відвантажена до 31.03.2024 року.

Судом встановлено, що правовідносини між позивачем та ТОВ "Глобинський переробний завод" у 2023-2024 роках здійснювались на підставі договору поставки №29/10/2023-С від 13.10.2023 року /том 4 а.с. 93-96/, а також договору зберігання №29/10/2023-З від 13.10.2023року (том 4 а.с. 98-102/, який, відповідно до пункту 1.5, не є договором складського зберігання у розумінні чинного законодавства.

На виконання зобов`язань за договором поставки №29/10/2023-С, сторонами укладено додаткову угоду №4 від 01.03.2024 року, якою погоджено постачання сої в кількості 1500,00+/-10% тонн до 30.04.2024 року.

Позивач, на підставі заяв на відвантаження та актів приймання-передачі, отримав сою із зернового складу ВП "Хмільницький елеватор" ТОВ "Зерно-Агротрейд", де вона зберігалась на підставі складських квитанцій на зерно №1445, №1464, №1502, №1499 /том 4 а.с. 103-106/.

Зазначене зерно було відвантажене залізничним транспортом у період з 22.02.2024 по 27.02.2024 до ТОВ "Глобинський переробний завод", що підтверджується залізничними накладними №34594861, №34633024 та №34643494 /том 4 а.с. 107-115/.

Транспортування забезпечувалось ТОВ "Зерно-Агротрейд" згідно з договором транспортного експедирування №072022/8 від 07.07.2022 року /том 4 а.с. 116-120/.

Охорону та супровід вантажу здійснювало ТОВ "Охоронна фірма "Блок" за договором №93А/1223/02 від 22.12.2023 року /том 4 а.с. 123-129/.

Супровід, приймання вагонів під охорону та передача їх зі збереженням вантажу на станції Глобине підтверджуються відповідними актами приймання-передачі /том 4 а.с. 133-138/.

Приймання сої на зберігання ТОВ "Глобинський переробний завод" оформлено актами приймання-передачі від 01.03.2024 року, 03.03.2024 року та 06.03.2024 року /том 4 а.с. 139-141/ у загальній кількості 1106,35 тонн.

Втрати сої під час транспортування в загальній кількості 3650 кг документально підтверджені журналами зважування та бухгалтерськими довідками /том 4 а.с. 142-148/, на підставі яких позивачем визначено податкові зобов`язання з ПДВ відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України та зареєстровано податкову накладну №3443 від 31.03.2024 року на суму ПДВ 5522,40 грн. /том 4 а.с. 149/.

Залишкова кількість сої в обсязі 1106,35 тонн була реалізована ТОВ "Глобинський переробний завод" 15.03.2024 року відповідно до договору поставки №29/10/2023-С від 13.10.2023 року.

Реалізація підтверджується видатковою накладною №ХМЦ00005810 від 15.03.2024 року /том 4 а.с. 154/, підписаною уповноваженою особою покупця, та актом перерахунку ціни /том 4 а.с. 152/, у зв`язку з невідповідністю якості поставленої продукції.

Позивачем отримано повну оплату за поставлену сою, самостійно визначено податкові зобов`язання з ПДВ, зареєстровано податкову накладну №767 від 15.03.2024 року на суму ПДВ 2243700,37 грн. /том 4 а.с. 156-157/, яку включено до податкової декларації за березень 2024 року.

При цьому, рух сої на складі ТОВ "Глобинський переробний завод" підтверджується даними бухгалтерського обліку станом на 01.03.2024, 15.03.2024, 16.03.2024 та 01.04.2024 /том 4 а.с. 87-92/.

Отже, суд дійшов висновку, що надані під час податкової перевірки та долучені до матеріалів справи первинні документи, які підтверджують облік, зберігання та реалізацію позивачем власновирощеної сільськогосподарської продукції (сої), а також самостійно визначені та відображені у податковій звітності податкові зобов`язання з податку на додану вартість, обґрунтовано спростовують доводи відповідача щодо втрати або нестачі зазначеного товару в березні 2024 року.

У контексті господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "М.В.Карго" судом з`ясовано, що місцем обліку залишків кукурудзи позивача є морський термінал ТОВ "М.В.Карго", розташований у с. Визирка, Одеської області, який використовується для накопичення зерна з метою подальшої реалізації на експорт.

Відповідно до зовнішньоекономічного контракту №КРМL/CROP_2023/24-LTD від 01.08.2023 року /том 4 а.с. 170-176/ та Додатку №24 до нього від 19.02.2024 року /том 4 а.с. 177-178/, укладених позивачем з компанією АСТАРТА ТРЕЙДИНГ ЛТД (Кіпр), позивач прийняв на себе зобов`язання поставити товар - кукурудзу 3-го класу врожаю 2023 року, у кількості 1000 тонн+-10%, на умовах DAP - морський торговельний порт Південний, "М.В.Карго" ТОВ, у строк до 31.03.2024 року.

Як встановлено під час перевірки та підтверджено наданими позивачем документами, зокрема оборотною відомістю по рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" за І квартал 2024 року, на 01.03.2024 року на обліку в місці зберігання "М.В.Карго ТОВ/порт" перебувала кукурудза 3-го класу в кількості 791450 кг на суму 3208790,07 грн.

Увесь обсяг зазначеної продукції було реалізовано до кінця березня 2024 року.

Згідно з актом перевірки, відповідачем не встановлено порушень щодо обліку та реалізації кукурудзи в січні та лютому 2024 року.

Втім, після відвантаження кукурудзи в березні 2024 року відповідачем зазначено щодо її нестачі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем належним чином задокументовано переміщення, зберігання та експорт цієї продукції.

Зокрема, доставка кукурудзи на термінал ТОВ "М.В.Карго" була здійснена залізничним транспортом у лютому 2024 року (10 вагонів - 666600 кг та 2 вагони - 126150 кг), що підтверджується залізничними накладними /том 181-184/ та актами приймання-передачі зерна при відвантаженні, що зберігалось на зерновому складі на підставі складських квитанцій на зерно /том 4 а.с. 179-180/.

Транспортування забезпечувалося ТОВ "Зерно-Агротрейд" на підставі відповідного договору транспортного експедирування №072022/8 від 07.07.2022 року.

Приймання товару (кукурудзи) здійснено ТОВ "М.В.Карго" на підставі Реєстру за замовленням ТОВ "Астарта Агро Трейд", яке надавало послуги організації та забезпечення перевалки зернових культур через термінал порту "М.В.Карго" для покупця кукурудзи АСТАРТА ТРЕЙДИНГ ЛТД. /том 4 а.с. 185-192/.

Завантаження на морське судно "AYANA STAR" підтверджено довідкою №06-02.03.2024 від 02.03.2024 року /том 4 а.с. 201/.

Загальний обсяг перевантаженої кукурудзи склав 789867 кг.

Експорт зазначеної кількості підтверджено митною декларацією 24UA28U9 від 05.03.2024 року /том 4 а.с. 202-203/.

АСТАРТА ТРЕЙДИНГ ЛТД здійснено повний розрахунок з позивачем за придбану кукурудзу, що не заперечується відповідачем під час перевірки дотримання податкового законодавства.

Факт реалізації зерна підтверджено також податковою накладною №15 від 05.03.2024 року, зареєстрованою позивачем у ЄРПН /том 4 а.с. 205-206/.

Крім того, частина втрат кукурудзи (1300 кг), що сталася під час транспортування, була списана на підставі бухгалтерських довідок /том 4 а.с.196-197/, а відповідні податкові зобов`язання з ПДВ були самостійно визначені позивачем та задекларовані згідно з вимогами пункту 198.5 статті 198 ПК України, шляхом реєстрації податкової накладної №1100 від 29.02.2024 року /том 4 а.с. 198-199/.

Суд вважає, що облік, переміщення, зберігання та реалізація кукурудзи позивачем були здійснені з дотриманням вимог чинного законодавства, підтверджені первинними документами та належним чином відображені у бухгалтерській та податковій звітності. Висновки відповідача щодо нестачі товару у березні 2024 року не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Крім того, судом надано оцінку господарським операціям позивача з СП ТОВ "Рисоіл Термінал" та встановлено, що місцем обліку кукурудзи 3-го класу, що реалізовувалась позивачем на експорт, виступав морський термінал ТОВ "СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ".

Як зазначено відповідачем, станом на 01.02.2024 року в місці обліку СП ТОВ "Рисоіл Термінал" обліковувалась кукурудза 3-го класу в кількості 9682350 кг на суму 41635393 грн., яка була повністю реалізована в лютому 2024 року, однак без підтвердження первинними документами у вигляді складських квитанцій.

Суд зазначає, що ТОВ "СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" приймало та накопичувало кукурудзу виключно за замовленням нерезидента АСТАРТА ТРЕЙДИНГ ЛТД (Республіка Кіпр) на підставі Договору №008FRW-23 від 21.09.2023 року /том 4 а.с. 208-229/.

Поставка кукурудзи здійснювалася позивачем відповідно до зовнішньоекономічного контракту №КНМL/CROP_2023/24-LTD від 01.08.2023 року та Додатку №21 до нього від 15.01.2024 року /том 4 а.с. 230-238/, згідно з якими позивач зобов`язувався поставити кукурудзу 3-го класу врожаю 2023 року в кількості 9700 тонн +-10% на умовах DAP - порт Чорноморськ, СП ТОВ "Рисоіл Термінал".

Як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва", станом на 01.02.2024 року в місці обліку «Рисоіл Термінал СП ТОВ" обліковувалась кукурудза 3-го класу в кількості 9682350 кг на суму 41635393 грн.

Увесь зазначений обсяг продукції було повністю реалізовано до кінця лютого 2024 року.

Так, у матеріалах справи відсутні первинні документи у вигляді складських квитанцій, однак, як встановлено судом, позивач не передавав кукурудзу на зберігання ТОВ "СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ", оскільки останній виконував лише функції терміналу з накопичення і перевалки вантажу на експорт, а не складу зберігання.

З метою виконання своїх зобов`язань перед АСТАРТА ТРЕЙДІНГ ЛТД позивач, на підставі актів приймання-передачі зерна при відвантаженні отримав у зернового складу - ВП "Хмільницький елеватор" ТОВ "Зерно-Агротрейд" зерно кукурудзи, що зберігалось на підставі складських квитанцій №1520 від 25.10.2023, №1528 від 01.11.2023, №1586 від 11.12.2023, №1522 від 26.10.2023, №1563 від 29.11.2023, №1627 від 02.01.2024., №1539 від 09.11.2023, №1553 від 20.11.2023, №1633 від 16.01.2023 /том 5 а.с. 13-21/.

У період 14.01.2024-18.01.2024 залізничним транспортом до ТОВ "СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" було відправлено 9686050 кг кукурудзи, що підтверджується залізничними накладними /том 4 а.с. 239-250 - том 5 а.с. 1-5/ та актами приймання-передачі /том 5 а.с.25-34/.

Приймання кукурудзи ТОВ "СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" здійснювалося за реєстром вивантаження /том 5 а.с. 22-24/.

У процесі приймання товару відбувалося контрольне зважування кожного вагону, за результатами якого були зафіксовані як втрати, так і надлишки, що виникли через неточності при зважуванні на елеваторі.

Фактична вага прийнятої кукурудзи становила 9 682 350 кг.

Загальні транспортні втрати склали 3700 кг кукурудзи, що підтверджується бухгалтерськими довідками та реєстрами відвантажень /том 5 а.с. 53-67/.

На зазначені втрати згідно пункту 198.5 статті 198 ПК України позивач самостійно визначив податкові зобов`язання з ПДВ та склав податкову накладну /том 5 а.с. 69-70/.

ТОВ "СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" здійснило перевантаження на морське судно "Amber S" кукурудзи 3-го класу в кількості 9664930 кг, що підтверджується відповідною довідкою від 12.02.2024 року /том 5 а.с. 68/.

Втрати при навантаженні на судно склали 17420 кг, на які також нараховано податкові зобов`язання і складено податкову накладну №823 від 12.02.2024 року /том 5 а.с. 69-70/.

Факт експорту кукурудзи підтверджується митною декларацією 24UA69U4 від 13.02.2024 року /том 5 а.с. 72/.

Розрахунок між позивачем і АСТАРТА ТРЕЙДИНГ ЛТД здійснено у повному обсязі, порушення валютного законодавства відповідачем не зафіксовано.

Податкова накладна №77 від 13.02.2024 року /том 5 а.с. 73-74/ зареєстрована позивачем відповідно до вимог Податкового кодексу України.

З огляну на викладене, суд дійшов висновку, що усі первинні документи, надані позивачем під час перевірки та долучені до матеріалів справи, достовірно підтверджують походження, облік, транспортування, накопичення і реалізацію на експорт сільськогосподарської продукції - кукурудзи 3-го класу. Висновки відповідача про наявність втрат або нестачі зазначеної продукції є безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Стосовно взаємодії позивача з ТЕП ЖД "Зерно-Агротрейд" в межах господарських операцій, суд вказує наступне.

Відповідач в акті перевірки зазначає, що станом на 01.02.2024 року в місці обліку ТЕП ЖД "Зерно-Агротрейд" обліковувалась кукурудза 3 класу в кількості 5403450 кг на суму 22341707,66 грн., при цьому, на думку посадових осіб контролюючого органу, вказана продукція була повністю відвантажена (реалізована) без належного підтвердження первинними документами, зокрема складськими квитанціями.

Судом встановлено, що облік зерна, позначеного у бухгалтерських документах як "Зерно-Агротрейд ТЕП ЖД", здійснювалось позивачем з метою відображення зерна, переданого ТОВ "Зерно-Агротрейд" як експедитору для транспортування залізничним транспортом до морських портів і сухопутних кордонів для експорту, відповідно до договору транспортного експедирування №072022/8 від 07.07.2022 року /том 4 а.с. 116 120/.

Зазначене товариство не є зерновим складом у розумінні Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" та не надає позивачу послуги зі зберігання зерна, а забезпечувало його транспортування залізничним транспортом.

Факт надання транспортно-експедиторських послуг підтверджено щодо перевезень сої до ТОВ "Глобинський переробний завод" та кукурудзи до ТОВ "М.В.Карго" і СП "Рисоіл Термінал".

Станом на 01.02.2024 року на рахунку 27 позивача обліковувалось зерно в дорозі, а саме кукурудза 3 класу в кількості 1768150 кг на суму 7603045 грн.

Впродовж лютого 2024 року обсяг кукурудзи, що обліковувався як "Зерно-Агротрейд ТЕП ЖД", склав 5403450 кг або 22341707,66 грн.

Як зазначав відповідач, вказана продукція була реалізована без підтвердження складськими квитанціями, що на його переконання свідчило про факт втрати товару.

Однак судом встановлено, що кукурудза в зазначеному обсязі була транспортована залізничним транспортом до терміналу ТОВ "М.В.Карго" у порту "Південний" відповідно до залізничних накладних №34413963 від 01.02.2024, №34457770 від 06.02.2024, №34578286 та №34578260 від 20.02.2024, а також підтверджена реєстрами вивантаження /том 5 а.с. 82-86, 103-107, 117-120/.

Разом з тим, суд бере до уваги, що кукурудза для транспортування приймалась на зерновому складі ВП "Хмільницький елеватор" ТОВ "Зерно-Агротрейд" на підставі складських квитанцій на зерно /том 5 а.с. 76-81/ і передавалась позивачем до експедитора на підставі актів приймання-передачі зерна /том 5 а.с. 25-34/.

Втрати зерна під час транспортування складали 4350 кг, 11350 кг та 1300 кг задокументовані бухгалтерськими довідками та покриті податковими зобов`язаннями з ПДВ, які були належним чином задекларовані й зареєстровані позивачем.

Зазначене зерно в подальшому реалізоване позивачем на експорт за митними деклараціями 24UA28U9 від 05.03.2024 та №UA09U1 від 22.02.2024 /том 4 а.с. 202-203, том 5 а.с. 127-128/.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем первинні документи підтверджують фактичне транспортування та експорт кукурудзи 3-го класу в лютому 2024 року, а твердження відповідача про втрату товару через відсутність складських квитанцій є необґрунтованими.

Також, суд звертає увагу на обставини господарських операцій між позивачем і ТОВ "Мостиська Драй порт" та зазначає наступне.

Позивачем стверджується, що ТОВ "Мостиська Драй порт" не є зерновим складом у розумінні Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", не здійснює накопичення та зберігання зерна, а також не видає складські документи на зерно, оскільки фактично надає логістичні послуги з перевантаження товару для подальшого транспортування залізничним транспортом на експорт.

Як вбачається з матеріалів перевірки, станом на 01.03.2024 року в місці обліку ТОВ "Мостиська Драй порт" обліковувались залишки насіння ріпаку 1 класу в кількості 1364056 кг на загальну суму 18666028,75 грн.

Відповідач стверджує, що зазначена продукція була відвантажена (реалізована) без належного документального підтвердження первинними документами, зокрема у зв`язку з відсутністю оригіналів складських квитанцій на зерно, що, на його думку, свідчить про втрату товару.

Разом з тим, відповідно до Обороту по рахунку 281 "Товари", наданого під час податкової перевірки та долученого до матеріалів справи, наявність вказаного обсягу ріпаку на 01.03.2024 року підтверджено, а в подальшому відображено переміщення зазначеної продукції з складу ТОВ "Мостиська Драй порт" для цілей експорту.

Згідно поданих доказів, позивач придбав насіння ріпаку 1 класу у таких контрагентів: ТОВ "Астарта Агро Трейд" (94,94 т), ТОВ "Агрофірма "Добробут" (1184,5 т), ТОВ "Житниця Поділля" (51,606 т) та ТОВ "Зерно-Агротрейд" (33,01 т), що підтверджується відповідними договорами поставки /том 5 а.с. 241-245, том 5 а.с. 248 - том 6 а.с. 2, том 6 а.с 8-12, том 6 а.с 15-19/, видатковими накладними /том 5 а.с. 247, том 6 а.с. 4-7, том 6 а.с 14, том 6 а.с 21/.

Доставка продукції здійснювалась на адресу ТОВ "УЗТК Трейд", розташованого в с. Мостиська Другі, Мостиський район, Львівська область.

На підставі договору №14/09ХМ 22 від 14.09.2022 року /том 6 а.с. 22-27/, укладеного між позивачем і ТОВ "УЗТК Трейд", останнє здійснило приймання та перевантаження ріпаку в європейські вагони на станції Мостиська-2, що підтверджено відповідними реєстрами та довідкою ТОВ "УЗТК Трейд" №28/03-1 від 28.03.2024 року. /том 6 а.с. 29-31/.

Втрати при перевантаженні у розмірі 4,056 т задокументовані бухгалтерською довідкою та відображені в податковій накладній №3445 від 31.03.2024 року /том 6 а.с. 32-34/.

Транспортування по станції переходу Медика здійснювалось ТОВ "Політех-Транс" згідно договору транспортного експедирування №07/03/2024 від 07.03.2024 року та додаткової угоди №1 від 19.03.2024 року /том 36-45/ на підставі міжнародної залізничної накладної №100859 від 29.03.2024 року /том 6 а.с. 46-55/.

Товар в кількості 1360000 кг передано покупцю АСТАРТА ТРЕЙДИНГ ЛТД на підставі митної декларації №UA54U8 оформленої 28.03.2024 року /том 6 а.с .62/.

Розрахунок за проданий ріпак здійснено в повному обсязі, порушень валютного законодавства відповідачем не встановлено.

Податкова накладна №3023 від 28.03.2024 року /том 6 а.с. 64-65/ на експорт оформлена та зареєстрована.

Отже, твердження відповідача про втрату ріпаку через відсутність оригіналів складських квитанцій, а також висновок про обов`язок позивача нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на підставі пункту 198.5 статті 198 ПК України, є необґрунтованими. Реалізація ріпаку відбулась у межах основної господарської діяльності позивача, підтверджена первинними документами та відображена у бухгалтерському обліку, а отже, не може бути підставою для донарахування податкових зобов`язань.

Узагальнюючи вище наведене, суд зазначає, що позивачем надано належні та допустимі первинні документи, які підтверджують походження, переміщення, накопичення, перевалку, зберігання та реалізацію сільськогосподарської продукції (соняшника, кукурудзи, сої, ріпаку) у лютому-березні 2024 року.

До матеріалів справи долучено договори з контрагентами, видаткові накладні, залізничні та митні документи, бухгалтерські довідки, зареєстровані податкові накладні, що в сукупності свідчать про фактичне здійснення господарських операцій у межах звичайної діяльності позивача.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що твердження відповідача в акті перевірки про нестачу реалізованого товару не ґрунтуються на фактичних та правових обставинах, є необґрунтованими і не підтверджені належними доказами.

Щодо висновків контролюючого органу про заниження обсягів виходу готової продукції (цукру) після переробки цукрових буряків, що є порушенням пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті188 Податкового кодексу України, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у 2023 році позивач здійснив посів цукрового буряку на площі 6261,29 га, що підтверджується звітами про посівні площі сільськогосподарських культур (форма №4-сг).

Загальний обсяг зібраного врожаю цукрового буряку становив 2868210,38 т, що підтверджується звітами про площі та валові збори сільськогосподарських культур (форма №29-сг).

При цьому, позивач не має у власності обладнання для здійснення переробки цукрових буряків.

З метою переробки вирощеної сільськогосподарської продукції позивач уклав із ТОВ "Цукорагропром" договір зберігання та переробки цукрових буряків №ЦАП/0923/Хм від 08.09.2023 року /том 6 а.с. 68-72/, згідно з яким останнє виступає виконавцем відповідних послуг.

Отже, питання, що стосуються обсягів готової продукції (цукру), отриманої позивачем після переробки вирощених буряків, є складовою господарських договірних правовідносин між позивачем і ТОВ "Цукорагропром" та мають виключно договірний характер.

Згідно з пунктом 2.1.1. Договору №ЦАП/0923/Хм замовник прийняв на себе зобов`язання передавати виконавцю для переробки цукрові буряки урожаю 2023 року, що відповідають вимогам діючого ДСТУ 4327:2013 "Корнеплоди цукрових буряків для промислового перероблення. Технічні умови" в кількості залікової ваги - 315 тис.тонн (+/-10%).

Пунктом 2.2.4. Договору №ЦАП/0923/Хм визначено, що виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснити переробку цукрового буряку (в кількості, визначеній в п. 2.1.1. Договору) в строк до 31 грудня 2023 року.

Відповідно до пункту 2.2.3. Договору №ЦАП/0923/Хм виконавець прийняв на себе зобов`язання визначити якість та кількість (залікову вагу) кожної партії поставленого цукрового буряка в момент поставки на Бурякоприймальний пункт згідно з діючим ДСТУ 4327:2013 "Корнеплоди цукрових буряків для промислового перероблення. Технічні умови", Технологічним регламентом "Приймання і зберігання цукрового буряку" і методикою з використанням повіреного Держстандартом технічно справного обладнання. За результатами визначення якості виконавець складає акт про відбирання та аналіз проби цукрових буряків для визначення показників їх якості (Форма ЗПБ1_2). На підставі цих актів визначається залікова вага кожної партії цукрового буряку доставленого на бурякопункт виконавця.

Згідно з пунктом 2.2.5. Договору №ЦАП/0923/Хм виконавець прийняв на себе зобов`язання передати замовнику після здійснення переробки цукрового буряку всю отриману в результаті переробки готову продукцію та супутню продукцію належної якості.

Розрахунок кількості готової продукції для видачі її замовнику проводиться виходячи з визначеної залікової ваги поставленого цукрового буряка згідно п. 2.2.3 Договору та фактичної цукристості сировини замовника з урахуванням фактичного середнього виходу цукру за сезон переробки цукрових буряків на виробничих потужностях виконавця та фактичних втрат цукру у виробництві, але не вище нормативів виробництва (п. 3.3. Договору №ЦАП/0923/Хм).

Відповідно до пункту 3.4. Договору №ЦАП/0923/Хм розрахунок кількості супутньої продукції для видачі її замовнику проводиться виходячи із визначеної залікової ваги поставленого цукрового буряка, згідно п. 2.2.3. договору та фактичного середнього виходу супутньої продукції за сезон переробки цукрових буряків на виробничих потужностях виконавця.

Судом встановлено, що в період з вересня 2023 року по січень 2024 року позивач передав на переробку до ТОВ "Цукорагропром" 286821,142 тонн цукрового буряку.

У результаті переробки позивач отримав 41182,677 тонн цукру як готової продукції, а також 9611,765 тонн меляси і 223779,715 тонн жому як супутньої продукції.

Передача готової та супутньої продукції підтверджується актами приймання-передачі /том 6 а.с. 83-200/, складеними відповідно до умов договору №ЦАП/0923/Хм від 08.09.2023 року.

На підставі актів приймання-передачі готової продукції з виробництва згідно договору №ЦАП/0923/Хм від 08.09.2023 року, складених під час проведення господарських операцій з переробки ТОВ "ЦУКОРАГРОПРОМ" цукрових буряків, позивач відобразив в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності кількість отриманого від ТОВ "ЦУКОРАГРОПРОМ" після переробки цукрового буряку цукру та побічних продуктів - меляси та жому /том 6 а.с. 201-214/.

Загальний обсяг виготовленої продукції визначено в акті розрахунків з переробки давальницької сировини від 31.01.2024 року /том 6 а.с. 215/.

Представник позивача звертає увагу, що переробка цукрового буряку здійснювалась на філії "Жданівський цукровий завод" ТОВ "Цукорагропром".

Водночас, контролюючим органом не проведено жодного податкового заходу щодо ТОВ "Цукорагропром", який безпосередньо здійснював виробничі процеси, натомість зроблено висновок про заниження обсягів виходу готової продукції (цукру) після переробки цукрових буряків, яка, за твердженням відповідача, була додатково отримана та реалізована позивачем.

На переконання представника позивача, відповідачем, в порушення умов господарського договору між позивачем і ТОВ "Цукорагропром", без надання жодних належних та допустимих доказів, здійснено умовні, необґрунтовані розрахунки обсягів виготовленого цукру.

При цьому, контролюючим органом не надано інформації про вихідні дані та метод, що застосовувався для визначення середньої цукристості буряків, на яких базується твердження про заниження обсягів виробництва.

Також, контролюючим органом при здійсненні розрахунку ігнорувались загальновідомі особливості технологічного процесу переробки буряків - зокрема, втрати сахарози в процесі переробки, а також наявність побічних цукровмісних продуктів, таких як меляса та жом. Розрахунок здійснювався шляхом простого множення маси перероблених буряків на показник цукристості, визначений при прийманні сировини, що суперечить галузевим стандартам.

У підтвердження своїх доводів позивач надав лист-відповідь Національної асоціації цукровиків України "Укрцукор" від 08.01.2025 №25-01/3 /том 18 а.с. 104/, у якому вказано, що загальноприйнятою методикою визначення виходу цукру є розрахунок у відсотковому співвідношенні до маси перероблених буряків із врахуванням технологічних втрат і залишку сахарози у мелясі.

Також листом ТОВ "Цукорагропром" від 03.01.2025 №25/01-10 /том 18 а.с. 106/ підтверджено, що фактичні втрати сахарози в 2023 році склали 2,67% від маси перероблених буряків, що відповідає показнику виходу цукру в 14,358% при середній цукристості буряків у 17,020%.

Відповідач у судовому засіданні, а також в акті перевірки, звернув увагу на пояснення головного бухгалтера ТОВ "Хмільницьке" щодо нормативів виходу продукції та втрат при переробці цукрових буряків.

Однак, суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки ТОВ "Хмільницьке" не здійснює переробку цукрових буряків, а отже, не може вважатися належним джерелом достовірної інформації про технологічні особливості виробництва цукру та відповідні виробничі нормативи.

Під час перевірки контролюючим органом не було проведено інвентаризацію, яка могла б виявити необліковані залишки продукції, не встановлено фактів оприбуткування позивачем цукру, меляси або жому в обсягах, що перевищують зазначені в первинних документах, не виявлено реалізації продукції понад фактично отриману від переробника, а також не зафіксовано надходжень грошових коштів, які б свідчили про реалізацію необлікованої продукції.

При цьому, позивачем надано повний доступ до бухгалтерських даних, первинних документів та фінансової звітності, що підтверджують здійснення господарських операцій.

Суд зазначає, що відповідно до статті 83 ПК України, підставами для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок є документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України, судові рішення, податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи, мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.

Водночас встановлено, що висновки відповідача у спірній частині акта перевірки не ґрунтуються на жодному з вищезазначених джерел, а базуються на довільно визначених припущеннях щодо рівня цукристості буряків та розрахунку виходу готової продукції, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, що суперечить вимогам статті 83 Податкового кодексу України.

Суд також враховує, що відповідно до вимог податкового законодавства, позивач на підставі первинних документів, які підтверджують фактичне отримання від переробника готової продукції - цукру в кількості 41182,677 т, належним чином відобразив ці операції в бухгалтерському обліку, а також у податковій звітності, самостійно визначаючи податкові зобов`язання з податку на додану вартість.

Водночас, висновок відповідача щодо наявності порушень пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1. статті 187, пункту 188.1. статті 188 ПК України ґрунтується виключно на його власному розрахунку обсягу цукру, здійсненому без урахування технологічних втрат та обсягів побічної продукції (меляси й жому), без посилання на будь-які належні джерела або докази.

Внаслідок цього відповідачем безпідставно донараховано позивачеві податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 32120593,72 грн. із вартості цукру, який, за твердженням відповідача, був додатково отриманий і реалізований позивачем, що не підтверджено жодними доказами.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1. статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191. пункту 14.1. статті 14 ПК України).

Отже, відповідач, без підтвердження факту отримання позивачем цукру в обсягах, більших за зафіксовані в бухгалтерському обліку на підставі первинних документів, без встановлення факту постачання цукру будь-якій особі у значенні, визначеному статтею 185 ПК України, без визначення дати виникнення податкових зобов`язань відповідно до статті 187 цього Кодексу, тобто без встановлення факту передачі товару або надходження грошових коштів за необлікований товар, а також без наявності договірної бази для оподаткування, як того вимагає стаття 188 ПК України, здійснив нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість та застосував штраф за відсутність реєстрації податкових накладних.

При цьому, такі дії вчинені за відсутності контрагента, кількісних показників і вартісних показників для складання таких податкових накладних.

Отже, за відсутності зі сторони відповідача доказів, передбачених Податковим кодексом України, суд вважає, що всі подані позивачем документи, наведені обставини та пояснення достовірно свідчать про наявність у нього цукру виключно в тому обсязі, який був фактично отриманий від ТОВ "ЦУКОРАГРОПРОМ" за договором зберігання та переробки цукрових буряків №ЦАП/0923/Хм від 08.09.2023 року, що спростовує висновки відповідача щодо наявності порушень позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1. статті 187, пункту 188.1. статті 188 ПК України Податкового кодексу України.

Стосовно взаємовідносин ТОВ "Хмільницьке" з ТОВ "Астарта Сервіс", то суд зазначає наступне.

В акті перевірки відповідач вказав, що отримані позивачем послуги по веденню бухгалтерського обліку і податкового обліку та складанню звітності не пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Однак, суд не погоджується із такими твердженнями контролюючого органу, оскільки позивач є великим підприємством у розумінні частини другої статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", тобто таким, у якого балансова вартість активів перевищує 20 мільйонів євро, чистий дохід від реалізації продукції понад 40 мільйонів євро, а середньооблікова кількість працівників понад 250 осіб.

Крім того, позивач є великим платником податків, що підтверджується його перебуванням на обліку в Підрозділі Офісу великих платників податків.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський обліку та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно з частиною 2 статті 3 та частиною 4 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський обліку та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством та для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації, зокрема, ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності.

Отже, забезпечення бухгалтерського обліку та складання фінансової і податкової звітності є обов`язком відповідно до законодавства та нерозривно пов`язане з господарською діяльністю позивача, оскільки ці процеси є необхідними для належного функціонування підприємства, ведення обліку результатів його діяльності, виконання податкових зобов`язань та подання встановленої звітності до контролюючих органів.

При цьому, представником позивача зазначено, що враховуючи значні обсяги господарської діяльності та необхідність належного ведення обліку, ними прийнято рішення про залучення для виконання функцій з ведення бухгалтерського та податкового обліку, а також складання відповідної звітності спеціалізованого суб`єкта підприємницької діяльності - ТОВ "Астарта Сервіс".

Вказані послуги надавались на підставі укладеного між сторонами договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ від 17.06.2021 року /том 6 а.с. 226-231/, за умовами якого ТОВ "Астарта Сервіс" зобов`язалося здійснювати ведення бухгалтерського та податкового обліку, а також формування статистичної і податкової звітності для ТОВ "Хмільницьке".

Згідно з пунктом 1.2. Договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ сторони дійшли згоди, що з метою реалізації цього договору, послуги включають в себе:

1.2.1. ведення бухгалтерського і податкового обліку Замовника відповідно до чинного законодавства України та облікової політики Замовника;

1.2.2. формування звітності відповідно до узгодженого сторонами переліку;

1.2.3. організаційну та методологічну підтримку обороту первинних документів та інших процесів, пов`язаних з веденням обліків та формування звітності Замовника.

Відповідно до пункту 1.3. Договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ результатом надання послуг є виконані виконавцем роботи у відповідності з Додатком №1 до цього Договору.

Додатком № 1 до Договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ визначено перелік звітності, що підлягає складанню і поданню у відповідності до вимог законодавства України, і охоплює всі види фінансової і податкової звітності, що має подаватись суб`єктом господарювання, всього 46 видів звітності.

Згідно з пунктами 2.1.-2.5. Договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ послуги по цьому договору надаються із застосуванням облікової системи замовника та комп`ютерної програми для подачі електронної звітності та документообігу.

Cторони призначають осіб, відповідальних за взаємодію сторін за цим договором, що погоджують в Додатку №2 до договору.

Протягом терміну дії цього договору, відповідальна особа замовника забезпечує передачу представникам виконавця всіх необхідних для надання послуг даних (інформації). Для обміну інформацією використовуються всі наявні засоби зв`язку: поштові служби, електронна пошта тощо.

Відображення в обліковій системі результатів господарських операцій повинно бути здійснено виконавцем на підставі первинних документів відповідно до погодженого графіка документообігу, який наведено в Додатку №3 до цього договору.

Детальний механізм взаємовідносин представників виконавця та замовника регулюється Додатком №4 до Договору.

Відповідно до пункту 2.7. Договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ підписання, а також здача в компетентні органи податкової та статистичної звітності, підготовленої виконавцем, здійснюється уповноваженими особами замовника.

Пунктом 4.1. Договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ визначено, що сторони дійшли згоди, що вартість послуг виконавця за кожен місяць надання послуг становить 648014,40 грн. в т.ч. ПДВ - 108002,40 грн.

Згідно з пунктом 4.2. Договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ калькуляція вартості послуг згідно п. 4.1. наведена в Додатку №6 до даного договору /том 7 а.с. 23/.

В подальшому до договору вносились зміни, в тому числі щодо зміни ціни послуг в зв`язку із зміною кількості гектарів в обробітку та кількості голів ВРХ, згідно листів ТОВ "Астарта Сервіс", що підтверджувалось даними бухгалтерського обліку позивача.

Факт надання послуг підтверджується складеними актами приймання-передачі робіт (надання послуг), звітами про надані послуги /том 7 а.с. 66-127/, а також у відповідності до законодавства України ТОВ "Астарта Сервіс" складено та зареєстровано податкові накладні на суму податку на додану вартість /том 7 а.с. 128-161/.

Також суд зазначає, що оцінка чисельності працівників бухгалтерської служби ТОВ "Хмільницьке", наведена відповідачем у акті перевірки, є суб`єктивною та не ґрунтується на всебічному аналізі документів, що були надані до перевірки.

Контролюючим органом не проведено жодного аналізу посадових обов`язків, кваліфікації працівників, навантаження на них, а також специфіки обліку великого підприємства, до яких належить позивач.

Посилання відповідача на наявність у позивача власної бухгалтерії та посади головного бухгалтера як на обставини, що нібито виключають господарську доцільність укладення договору з ТОВ "Астарта Сервіс", суд вважає безпідставними.

Згідно зі штатним розписом, наданим позивачем, чисельність працівників бухгалтерії з моменту укладення договору про надання послуг зменшувалась із 20 до 9 осіб, і з 2023 року на підприємстві фактично відсутні працівники, які безпосередньо здійснюють бухгалтерський облік у повному обсязі.

Працівники, що залишилися, виконують винятково технічні функції: опрацювання первинних документів, облік товарно-матеріальних цінностей, касові операції, організацію оплати праці тощо.

Функції ж, пов`язані з відображенням даних у бухгалтерському обліку, складанням фінансової, податкової та статистичної звітності, здійснює ТОВ "Астарта Сервіс".

Твердження відповідача щодо надмірної чисельності бухгалтерії ґрунтується лише на механічному підрахунку штатних одиниць, без урахування обставин суміщення посад, наявності вакансій, фактичного функціонального розподілу обов`язків, а також специфіки господарської діяльності позивача.

Крім того, суд бере до уваги масштаби господарської діяльності позивача та специфіку обліку, який здійснюється за міжнародними стандартами. Позивач щомісяця опрацьовує в середньому понад 17000 документів, а лише за І квартал 2024 року понад 56000, не враховуючи податкові накладні та сформовану звітність.

Відтак, укладення договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ з ТОВ "Астарта Сервіс" було обґрунтованим, доцільним і пов`язаним із господарською діяльністю позивача.

Суд зазначає, що посилання відповідача на відсутність з боку позивача будь-яких актів виявлених недоліків, складених відповідно до пункту 5.4 договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ про надання бухгалтерських послуг з ТОВ "Астарта Сервіс", не може розцінюватися як підтвердження відсутності зв`язку отриманих послуг із господарською діяльністю позивача.

Суд звертає увагу, що виявлені відповідачем під час перевірки порушення вперше були встановлені саме під час здійснення податкового контролю, у зв`язку з чим у позивача об`єктивно не було підстав для складання будь-яких актів виявлених недоліків до завершення перевірки та розгляду її результатів в адміністративному порядку.

Отже, зазначене відповідачем не може слугувати доказом безпідставності господарських операцій чи їх невідповідності законодавству.

Слід зазначити, що ведення бухгалтерського обліку та складання звітності є обов`язковою складовою господарської діяльності кожного суб`єкта господарювання, що прямо передбачено положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, надані ТОВ "Астарта Сервіс" послуги мають безпосередній зв`язок із здійсненням господарської діяльності позивача, а отже, є такими, що відповідають критеріям ведення господарської діяльності в розумінні податкового законодавства.

Суд зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності в додатках до Договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ інформації про вартість складання звітності по видам, кількості сформованих звітів виконавцем у розрізі періодів та будь-якої іншої інформації, яка б дала змогу достовірно визначити обсяг та вартість наданих послуг, є безпідставними та свідчать про неврахування законодавчу можливість вільно визначати умови договору, встановлювати відповідні інформативні показники у додатках до нього.

При цьому, слід звернути увагу, що у наведеному договорі ціна за одиницю кожного показника встановлена сторонами, а загальна вартість послуг визначалась з урахуванням зміни відповідних показників, що підлягали періодичному коригуванню.

Таким чином, встановлення сторонами фіксованої ціни бухгалтерських послуг, що розраховувалась залежно від обсягу основних виробничих активів позивача, підтверджує наявність господарського змісту у правовідносинах та узгодженість істотних умов договору.

Зміни у вартості послуг, обумовлені змінами виробничих показників, документально підтверджені та відображені в додаткових угодах №1-5 до договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ /том 7 а.с. 24-51/, що спростовує доводи відповідача про невизначеність ціни договору чи необґрунтованість вартості послуг.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частина друга статті 190 Господарського кодексу України також визначає, що вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Таким чином, положення чинного законодавства надають сторонам договірних правовідносин право вільно, на підставі власного волевиявлення, вступати у господарські правовідносини, укладати господарські договори, а також самостійно визначати ціну товарів або послуг на підставі взаємної згоди.

З огляду на наведене, встановлення між позивачем та ТОВ "Астарта Сервіс" фіксованої щомісячної вартості послуг, передбаченої договором, а також погоджений сторонами порядок її коригування у випадку зміни відповідних виробничих показників, є реалізацією сторін свого законного права на свободу договору.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим висновок відповідача про відсутність зв`язку між господарською діяльністю позивача та послугами з ведення бухгалтерського і податкового обліку, а також складання фінансової, статистичної та податкової звітності, що надавались ТОВ "Астарта Сервіс" у межах укладеного договору №ОЦ17/06/2021-ХМЦ.

З урахуванням поданих до суду доказів, зокрема договору, актів приймання-передачі послуг, звітів про їх надання, податкових накладних, штатних розписів, посадових інструкцій, реєстрів оброблених документів, а також специфіки діяльності позивача, висновок відповідача щодо непов`язаності послуг з господарською діяльністю ТОВ "Хмільницьке" є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

Наслідком визнання таких послуг не пов`язаними з господарською діяльністю стало нарахування податкових зобов`язань із ПДВ у сумі 1651115,40 грн., що, на переконання суду, є безпідставним і протиправним.

Отже, твердження відповідача про порушення позивачем вимог підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України не знайшли підтвердження в матеріалах справи, а тому нараховані на цій підставі податкові зобов`язання підлягають скасуванню.

Стосовно передачі палива підрядникам в межах виконання договорів підряду, зокрема договір №1/0823/18 від 28.08.2023 року укладений з ТОВ "Дельта-Авто-Транс", договори №1/0823/15 від 25.08.2023 року, №1/0822/08 від 08.08.2022 року, №1/0821/10 від 10.08.2021 року та №1/0820/12 від 14.09.2020 року укладені з ТОВ "НУСП "Верват Україна ЛТД", договори №1/0822/15 від 15.08.2022 року, №1/0821/16 від 17.08.2021 року укладені з ФОП ОСОБА_1 , договір №1/0820/13 від 31.08.2020 року укладений з ФОП ОСОБА_2 , договір №1/1118/07 від 06.11.2018 року укладений з ФОП ОСОБА_3 , договір №1/0818/20 від 23.08.2018 року укладений з ФОП ОСОБА_4 , договір №1409-02 від 14.09.2023 року укладений з ПП "Агротехазот", договір №1/0723/07 від 11.07.2023 року укладений з ФОП ОСОБА_5 , договір №1/0623/01 від 12.06.2023 року укладений з ТОВ "Теплоенергетична компанія", то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у межах укладених договорів підряду забезпечував виконання робіт, зокрема навантаження цукрових буряків, внесення добрив та розчистку сільськогосподарських земель, з метою подальшого їх обробітку.

Для виконання таких робіт позивачем здійснювалась заправка пальним транспортних засобів підрядників.

При цьому, як встановлено судом, право власності на пальне до підрядників не переходило, велося облік та звітування про витрачене пальне, а невикористані залишки поверталися позивачу.

Суд бере до уваги, що за вимогами підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, операції з передачі пального підлягають оподаткуванню лише у випадку, якщо вони мають ознаки постачання, тобто відбувається перехід права власності на пальне від однієї особи до іншої.

Разом із тим, податковим органом не наведено належних доказів переходу права власності на пальне від позивача до підрядників, а також не спростовано обставин, викладених позивачем, щодо характеру таких операцій, які є суто допоміжними в рамках виконання господарських договорів з метою належного здійснення сільськогосподарської діяльності.

Факт ведення обліку, контролю за витратами та зворотного повернення залишків пального свідчить про відсутність операції з постачання у розумінні податкового законодавства.

Отже, суд погоджується з позицією позивача, відповідно до якої нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 636999,33 грн., а також застосування до позивача штрафу на підставі пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України в розмірі 318499,66 грн., є необґрунтованими та здійсненими з порушенням вимог законодавства.

Таким чином, висновки відповідача щодо наявності у даних операціях постачання пального, а також застосування відповідного штрафу, є безпідставними та не підтверджуються належними доказами.

Щодо реальності здійснення господарських операцій ТОВ "Хмільницьке" із ТОВ "ІНДУСТРПОСТАЧ", суд встановив наступне.

29 жовтня 2018 року між ТОВ "Хмільницьке" (покупець) та ТОВ "ІНДУСТРПОСТАЧ" (продавець) укладено договір поставки №42, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у певні строки або строк покупцеві у власність товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його за встановленою вартістю товару.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що продавець поставляє покупцю товар окремими партіями. На кожну партію товару оформляється окрема видаткова накладна, рахунок-фактура та якісне посвідчення, які є невід`ємною частиною даного договору.

Кількість товару відповідно до пункту 2.4. договору №42 вказується у видатковій накладній.

Ціна за одну метричну тонну і сума товару на кожну партію товару визначається згідно видаткової накладної (п. 3.1. договору №42).

На виконання умов зазначеного договору ТОВ "ІНДУСТРПОСТАЧ" у період з жовтня 2018 року по січень 2019 року здійснило поставку позивачу шроту соняшникового в загальній кількості 353,450 тонн на загальну суму 2383918,60 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 397320,00 грн.

Поставки товару підтверджуються відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними, належним чином зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, а також платіжними документами, що свідчать про повну оплату позивачем вартості поставленого товару відповідно до умов договору /том 14 а.с. 149-206/.

Усі податкові накладні, складені ТОВ "ІНДУСТРПОСТАЧ" за результатами господарських операцій, зареєстровані в ЄРПН у встановлені строки.

Вказані документи оформлені відповідно до вимог пункту 201.1 Податкового кодексу України, що є підставою для формування податкового кредиту згідно з пунктом 201.10 цього ж Кодексу.

Крім того, надано докази, що придбаний позивачем шрот соняшниковий був використаний у господарській діяльності зокрема, для годівлі великої рогатої худоби, що підтверджує зв`язок понесених витрат з веденням господарської діяльності та їх економічну доцільність /том 14 а.с. 216 - том 17 а.с. 144/.

Отже, господарські операції щодо придбання шроту були належним чином оформлені первинними документами, що відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також були відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Посилання відповідача на те, що ТОВ "ІНДУСТРПОСТАЧ" не є виробником товару та не має відповідних ресурсів, не може бути підставою для визнання операції нереальною.

Відповідно до статті 44 Господарського кодексу України одним з принципів підприємницької діяльності є принцип самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

З наведеного випливає, що законодавець не обмежує осіб у виборі способів і шляхів організації своєї підприємницької діяльності.

За позицією позивача, торгівельна і посередницька діяльність, зокрема перепродаж товару "в дорозі", є законною та поширеною практикою, що не потребує значних ресурсів. Тому факт здійснення постачання є правомірним і реальним, незалежно від того, чи виготовляв товар безпосередньо контрагент.

Щодо відсутності сертифікатів якості, то слід зазначити, що сертифікати якості не належать до первинних документів, на підставі яких формується бухгалтерський чи податковий облік, тому їх відсутність не свідчить про нереальність господарської операції.

Верховний Суд неодноразово вказував, що відсутність таких документів не впливає на право платника податку на податковий кредит (зокрема, постанови від 08.03.2024 у справі №?480/1798/22 та від 11.05.2023 у справі №?815/1809/17).

Крім того, відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів (наказ Міністерства юстиції України №?578/5 від 12.04.2012), строк зберігання сертифікатів якості закінчився на момент перевірки. Податковому органу це було відомо, однак відповідні обставини проігноровані.

Таким чином, відсутність сертифікатів якості не впливає на право платника податків на формування податкового кредиту. До того ж, на момент перевірки строк зберігання таких документів вже закінчився, про що податковому органу було відомо.

Стосовно недоліків у товарно-транспортних накладних, зокрема відсутність підписів, адрес навантаження, то на переконання суду такі недоліки не впливають на право платника на податковий кредит, адже товарно-транспорті накладні є документами перевезення, а не первинними документами поставки.

Факт поставки підтверджується видатковими накладними, а самі товарно-транспорті накладні складалися перевізниками, договірні відносини з якими мав лише постачальник, а не позивач.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на правові висновки Верховного Суду у постанові №160/1283/19 від 22 квітня 2021 року у якій суд касаційної інстанції вказав, що відсутність товарно-транспортних накладних або їх окремі недоліки не є обставиною, яка б давала беззаперечні підстави стверджувати про відсутність у платника податків права на формування своїх даних податкового обліку, зокрема складу податкового кредиту, оскільки зазначені документи є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами поставки.

Таким чином, незначні недоліки у товарно-транспортних накладних, складених у межах перевезення товару, до якого ТОВ "Хмільницьке" не було залучене як сторона, не можуть бути самостійною підставою для визнання господарської операції з придбання товару нереальною.

Надаючи оцінку твердженням відповідача, що до перевірки не надано довіреності ТОВ "Хмільницьке" на отримання товару, то суд зазначає, що довіреність на одержання товарно-матеріальних цінностей видається з метою підтвердження повноважень особи при прийманні товару та передається постачальнику.

У даному випадку на момент перевірки товар вже був отриманий, а тому довіреності не могли бути надані до перевірки.

Водночас, реквізити довіреностей зазначені у видаткових накладних, що підтверджує повноваження уповноваженої особи.

Отже, відсутність довіреностей серед наданих до перевірки документів не свідчить про відсутність повноважень на отримання товару, оскільки товар вже був отриманий, а реквізити довіреностей відображені у видаткових накладних, що підтверджує законність дій уповноваженої особи.

Щодо відсутності складських квитанцій, то суд вказує, що вимога податкового органу про надання складських квитанцій, виданих власним складом позивача, є безпідставною, оскільки такі документи видаються лише зерновими складами за наявності відповідного договору зберігання. При цьому, відсутність складських документів не є беззаперечним доказом безтоварності операції.

Таким чином, дії позивача щодо включення до складу витрат вартості придбаного шроту соняшникового в сумі 2383918,60 грн., а також відображення до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 397320,00 грн. у відповідних податкових періодах, є обґрунтованими, документально підтвердженими та відповідають вимогам чинного податкового законодавства України.

За таких обставин суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.08.2024 року №6, №6 в частині суми від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі - 49761400,60 грн., №6 в частині суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі - 1121403,77 грн. та штрафу в розмірі 280350,94грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з огляду на результат розгляду справи та з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 30280,00 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.08.2024 року №6, №6 в частині суми від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі - 49761400,60 грн., №6 в частині суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі - 1121403,77 грн. та штрафу в розмірі 280350,94грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" (вул. Заводська, 2, с. Війтівці, Хмільницький район, Вінницька область, 22050, ) судовий збір в розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (просп. Шевченка, 15/1, м. Одеса, 65015, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" (вул. Заводська, 2, с. Війтівці, Хмільницький район, Вінницька область, 22050, );

Відповідач: Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (просп. Шевченка, 15/1, м. Одеса, 65015, ).

Рішення у повному обсязі складено 09.06.2025 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович