Справа № 380/7191/25
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№ 380/7191/25
У Х В А Л А

09 червня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Матулкіної О.К.

за участю:

представник відповідача Більської Л. В.

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом Дочірнього підприємства «Санаторій «МОРШИНКУРОРТ» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» до Моршинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Дочірнє підприємство «Санаторій «МОРШИНКУРОРТ» Приватного акціонерного товариства лікувально- оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» (82482, Львівська область, м. Моршин, вул. Паркова, 3; ) до Моршинської міської ради (вул. Івана Франка, 15, м. Моршин, Львівська область, 82482; ) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Моршинської міської ради LXI сесії VIII скликання № 935 від 10 жовтня 2024 року «Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»;

- стягнути з Моршинської міської ради на користь Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» витрати по оплаті судового збору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 жовтня 2024 року Моршинська міська рада на LXI сесії VIII скликання прийняла рішення № 935 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». Вказаним рішенням припинено право постійного користування підприємства на шість земельних ділянок загальною площею понад 14 га, розташованих у м. Моршині, які були надані для будівництва та обслуговування санаторно-оздоровчих закладів на підставі державних актів від 1994, 1997 та 1999 років. Підставою для прийняття рішення, за твердженням відповідача, стала наявність податкового боргу у розмірі 15 318 930,86 грн станом на 1 вересня 2024 року. Водночас, рішення ґрунтується на листах ГУ ДПС у Львівській області та довідці фінансового управління, які не містять правового обґрунтування, належного попередження про припинення права користування землею та строків усунення порушень. Позивач вважає, що рішення № 935 прийнято з порушенням вимог Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про адміністративну процедуру», а тому підлягає скасуванню в судовому порядку. Зокрема, позивач зазначає, що заборгованість виникла після 24 лютого 2022 року початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну. До того ж рішенням Моршинської міської ради від 23.02.2023 № 548 підприємство було звільнене від сплати земельного податку, орендної плати та податку на нерухоме майно на період дії воєнного стану щодо низки об`єктів, зокрема й тих, на які поширюється оскаржуване рішення. Відтак позивач вважає прийняте рішення протиправним відтак звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, шляхом сплати судового збору.

28.04.2025 року представник позивача на виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без руху подав заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої долучив квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою від 29 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Моршинська міська рада через канцелярію суду подала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№37031 від 05.05.2025).

Ухвалою про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 06 травня 2025 року заяву Моршинської міської ради задоволено.

Моршинська міська рада через канцелярію суду подала відзив (вх.№40477 від 15.05.2025), де з позовними вимогами не погоджується повністю. Вказує про те, що позивач безпідставно стверджує, що оскаржуване рішення Моршинської міської ради ґрунтується на документах, які не містять належного обґрунтування порушення земельного законодавства та не містили попередження про припинення права постійного користування земельними ділянками. Однак, таке твердження спростовується встановленими обставинами. Станом на 01.09.2024 заборгованість ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» зі сплати земельного податку становила 15 318 930,86 грн, а на 10.10.2024 15 325 113,52 грн, що свідчить про систематичну несплату податкового зобов`язання. Відповідно до п. "д" ст. 141 Земельного кодексу України, така несплата є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Контроль за сплатою земельного податку здійснюється податковими органами, а не органами державного контролю у сфері земельних відносин, що підтверджено правовими висновками Верховного Суду у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20. Моршинська міська рада неодноразово зверталася до підприємства з вимогами погасити заборгованість та попереджала про можливе припинення права користування. Жодного графіка погашення до моменту прийняття оскаржуваного рішення надано не було, що підтверджено відповідними листами. Отже, підставою для прийняття рішення стала встановлена фактична систематична несплата податку. Щодо доводів Позивача про наявність на спірних земельних ділянках належних йому об`єктів нерухомості жодного документа, який підтверджує право власності на таку нерухомість у Державному реєстрі, надано не було. Крім того, припинення права постійного користування земельною ділянкою не є вилученням у розумінні ст. 149 ЗК України, а не порушує право власності на об`єкти, що на ній розміщені. Позивач не позбавлений можливості оформити право користування на іншу правову підставу. Таким чином, рішення Моршинської міської ради прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства, є правомірним та обґрунтованим. Просить відмовити у задоволені позову повністю.

Моршинська міська рада через канцелярію суду подала заяву про долучення документів до матеріалів справи (вх.№41703 від 20.05.2025).

Дочірнє підприємство «Санаторій «МОРШИНКУРОРТ» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» через канцелярію суду подав клопотання про відкладення підготовчого засідання ( вх.№41798 від 20.05.2025).

У підготовчому засіданні , що відбулося 20.05.2025 суддя Кухар Н.А. ухвалив відкласти підготовче засідання до 05.06.2025 у зв`язку із клопотанням про відкладення підготовчого засідання( вх.№41798 від 20.05.2025).

У підготовче засідання, що відбулося 05.06.2025 прибув представник відповідача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "ВКЗ".

Не прибув представник позивача був належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 20.05.2025 у системі ЄСІТС.

У підготовчому засіданні суд поставив на обговорення питання про закриття провадження у справі, так як спір, який виник між сторонами, не є публічно-правовим, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

10 жовтня 2024 року Моршинська міська рада на LXI сесії VIII скликання ухвалила рішення № 935, яким припинила право постійного користування земельними ділянками за ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» загальною площею понад 14 га, на підставі начебто систематичної несплати земельного податку. Рішення обґрунтоване інформацією ГУ ДПС у Львівській області та довідкою фінансового управління Моршинської міської ради про заборгованість підприємства станом на 01.09.2024 у сумі понад 15 млн грн.

Позивач зазначає, що заборгованість виникла внаслідок форс-мажорних обставин, пов`язаних з воєнною агресією РФ, та вважає, що дії відповідача суперечать прийнятим раніше пільговим рішенням щодо податкових зобов`язань, у тому числі щодо ділянок із кадастровими номерами :01:006:0045, :01:006:0016, :01:006:0086 та іншими.

Вважаючи рішення № 935 від 10 жовтня 2024 року протиправним, звернувся із вказаним позовом до суду.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі суд виходить з такого.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та Законів України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

З наведених вище норм права вбачається, що сільська, селищна, міська рада у сфері регулювання земельних правовідносин та організації землеустрою може виступати як власник земельної ділянки, який здійснює у встановленому порядку розпорядження землями комунальної власності, у тому числі погоджує межі земельної ділянки суміжним землевласникам або землекористувачам шляхом підписання відповідного акта погодження. З іншої сторони, відповідний орган місцевого самоврядування - міська рада та її виконавчі органи у сфері землеустрою реалізують й публічно-управлінські повноваження, зокрема шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, надання погодження цього проекту та його затвердження.

У першому випадку спірні правовідносини носять, головним чином, приватно-правовий характер та мають вирішуватися не адміністративними судами, а в порядку цивільного або господарського судочинства.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 440/6443/21.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим, суд зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту шостого частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Беручи до уваги наведені норми права з урахуванням висновків Верховного Суду, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у справі, яка розглядається, спір виник між Моршинською міською радою як власником земельних ділянок та Дочірнім підприємством «Санаторій «МОРШИНКУРОРТ» Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» як землекористувачем щодо припинення права постійного користування земельними ділянками.

Отже, спірні правовідносини носять приватно-правовий характер та мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку господарського судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Дочірнього підприємства «Санаторій «МОРШИНКУРОРТ» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» до Моршинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз`яснити сторонам, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвалу суду направити сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Суддя Кухар Н.А.