Справа № 500/3440/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/3440/25

06 червня 2025 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Грицюк Р.П., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Кременецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністераства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кременецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністераства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Із долученої позивачем до позовної заяви ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі № 500/3224/25 слідує, що позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала набрала законної сили та може бути оскаржена упродовж 15 днів з дня її складення.

У вказаній ухвалі судом роз`яснено позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається, а також зазначено, що вказаний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Позивач отримав копію указаної ухвали, проте замість оскарження її до суду апеляційної інстанції (у випадку незгоди) повторно звернувся з аналогічним позовом, використавши матеріали попередньої позовної заяви.

Суд відзначає, що відповідно до частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду (постанова Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №640/5563/19).

Вказаний правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 та від 03.04.2019 у справі №820/4261/18, відповідно до яких позивач повторно звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Подібна правова позиція щодо визначення предмета спору викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, від 01.08.2019 у справі №916/1743/18.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Такий підхід викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2024 у справі № 990/29/24.

Також суд враховує висновки, викладені в ряді інших постанов Верховного Суду як суду касаційної інстанції (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, постанова Верховного Суду від 02.09.2024 у справі №280/4009/23), відповідно до яких не вважаються зміною підстав позову: доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин; зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Застосовуючи вказані висновки, а також аналізуючи позовні вимоги у справах №500/3224/25 і №500/3440/25, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги у справі №500/3440/25 є аналогічними - з тим самим предметом і підставами, а також пред`явлені до того самого відповідача, що і у справі №500/3224/25, у якій постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження.

При цьому, у позовній заяві до суду у справі №500/3440/25 позивач, посилаючись на правові позиції як касаційного, так і апеляційних судів, висловлює фактичну незгоду з ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 щодо непідсудності спору адміністративному суду.

Разом з тим, згідно із частиною 4 статті 170 КАС України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження позовна заява вважається поданою у день первісного звернення до суду.

Натомість, частково відмінне за формою викладення позивачем вимог не свідчить про відмінність предметів позовів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.11. 2024 у справі №990/300/24, постанова Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №160/615/21).

Відтак, суд у цій справі не вправі надати оцінку судовому рішенню, яке набрало законної сили, тобто, ухвалі Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 про відмову у відкритті провадження у справі №500/3224/25, строки оскарження якої на час ухвалення цього рішення не минули.

Суд вкотре акцентує увагу на імперативності припису частини п`ятої статті 170 КАС України, якою заборонено повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як такої, щодо якої постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження.

Тож, суд констатує, що сторони, предмет і підстави справи № 500/3440/25 аналогічні адміністративній справі №500/3224/25, тобто є тотожним спору, у якому постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі.

Аналізуючи зміст позовної заяви у справі №500/3440/25, суд дійшов висновку, що позивач не заперечує обставин тотожності предмету і підстав позовної заяви у справі №500/3224/25, зазначаючи про можливість зарахування у розглядуваній справі сплаченого раніше судового збору у справі №500/3224/25.

Кодексом адміністративного судочинства України прямо заборонено повторне звернення до суду тієї самої особи з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті.

У той же час, оскільки чинна редакція Кодексу адміністративного судочинства України не містить порядку дій суду при повторному зверненні позивача до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону відповідно до частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною шостою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, зокрема, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Відтак, враховуючи, наявність ухвали про відмову у відкритті провадження у справі №500/3224/25, що набрала законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у даній справі №500/3440/25, та відсутність у позивача права на повторне звернення до суду із тим самим позовом згідно із частиною п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження.

Керуючись п. 2 частини першої статті 170, частиною п`ятою статті 170, статтями 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі №500/3440/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Кременецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністераства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Згідно із частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 06 червня 2025 року.

Суддя Грицюк Р.П.