Справа № 160/958/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2025 рокуСправа №160/958/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
14.01.2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії командування Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати сержанту ОСОБА_1 додаткової винагороди за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року яку передбачено Постановою Кабінету міністрів України №168;
- визнати протиправними дії командування Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати сержанту ОСОБА_1 інших виплат за 2022, 2023 роки (грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань) які передбачено наказом МО України №260 від 07.06.2018 року;
- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити сержанту ОСОБА_1 передбачену абзацом сьомим пункту 1-1 Постанови Кабінету міністрів України №168 додаткову винагороду за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року;
- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити сержанту ОСОБА_1 передбачені наказом МО України №260 від 07.06.2018 року грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 27.02.2022 по 18.10.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 02.12.2022 під час бойових дій отримав вогнепальне поранення та після лікування постановою ВЛК (довідка №2801 від 18.04.2023) був визнаний: обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Позивач вказує, що з червня по жовтень 2023 року отримував грошове забезпечення у розмірі 911,12 грн щомісяця, тоді як, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, йому належала щомісячна додаткова винагорода у сумі 20 100,00 грн. Крім того, позивач стверджує, що після його виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 наказом від 18.10.2023 №209, військова частина не здійснила з ним остаточного розрахунку. Це включає невиплату грошового забезпечення за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року, а також інших належних виплат (грошових допомог, компенсацій), передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 позовна заява була залишена без руху та у встановлений судом строк недоліки позовної заяви були усунуті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 28.02.2025 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення за період за 2022-2023 роки та належним чином завірені документи, що стосуються спірних правовідносин у вказаний період.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
17.02.2025 року від відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому представник заперечує проти задоволення позову та зазначає, що обставини поранення позивача (згідно довідки від 26.01.2023 № 847) не передбачають нарахування додаткової винагороди у розмірі 20 100,00 грн відповідно до п. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Позивача увільнено з посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 247-РС від 15.12.2022. В подальшому він періодично перебував на лікуваннях та у відпустках, які, відповідно до вимог п.п. 1, 3, 5 Розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України те деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (далі Порядок № 260), при обчисленні 60-денного строку перебування у розпорядженні - не враховуються. ОВЗ та НВР розраховано відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, з урахуванням коефіцієнтів, визначених у додатках 14, 16 до цієї Постанови КМУ. Також, відповідач стверджує, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 у сумі 18 322,40 грн позивачу зараховано на його картковий рахунок 29.12.2022. У 2023 році, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач з рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не звертався. Грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік була виплачена у сумі 18 322,40 грн, а за 2023 рік у сумі 28 069,80 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 з метою повного та всебічного розгляду адміністративної справи, суд продовжив строк розгляду справи на 30 днів.
Ухвалою суду від 28.04.2025 у Військової частини НОМЕР_1 витребувано копії наказів на підставі яких позивачу було виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки та допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік; документальне підтвердження щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки та допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.
Цією ж ухвалою від 28.04.2025 зупинено провадження у справі з метою надання часу для подання доказів до суду.
09.05.2025 та 19.05.2025 витребувані документи надійшли на адресу суду, а саме: довідка №1029/ф від 09.05.2025 про нараховані суми грошової допомоги на оздоровлення та матеріальну допомогу згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за 2022 та 2023 роки; витяг з наказу №166 від 22.08.2022 щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення сержанту ОСОБА_1 за 2022 рік у сумі 18 322,40 грн на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та відповідного рапорту позивача; витяг з наказу №194 від 27.09.2023 щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення сержанту ОСОБА_1 за 2023 рік у сумі 28 069,80 грн на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та відповідного рапорту позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 поновлено провадження у справі у зв`язку з припиненням існування обставин, які були підставою для зупинення провадження у справі.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.02.2022 по 18.10.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону.
Згідно довідки про обставини травми від 26.01.2023 №847, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , 02.12.2022 сержант ОСОБА_1 одержав вогнепальне осколкове наскрізне поранення за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини та виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в Луганській області.
У період з 03.12.2022 по 11.12.2022 позивач перебував у хірургічному відділенні госпітальної групи сит Олександрівка Військової частини НОМЕР_2 .
У період з 11.12.2022 по 13.12.2022 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «МКЛ №6» Дніпровської міської ради, згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1753222.
Також, ОСОБА_1 продовжував перебувати на стаціонарному лікуванні у період з 13.12.2022 по 22.12.2022, відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №6278 КПН «Уманська Центральна районна лікарня» Паланської сільської ради, та у період з 29.01.2023 по 02.03.2023, за відомостями виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1018 КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2022 №247-РС сержанта ОСОБА_1 увільнено від займаних посад та зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .
18.04.2023 військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_3 , за результатами медичного огляду сержанта ОСОБА_1 , встановлено, що його захворювання та травма важкого ступеня пов`язані з проходженням військової служби. Позивач визнаний: обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 за №209 сержанта ОСОБА_1 , колишнього головного сержанта аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, який перебував у розпорядженні командира військової частини, призначеного наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 25 вересня 2023 року № 357-РС на посаду інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено з займаних посад та виключено із списків особового складу частини 18 жовтня 2023 року, а також знято з усіх видів забезпечення.
За результатами звернення дружини позивача на «Горячу лінію» щодо виплат ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення за червень та липень НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомило про нараховані виплати, крім того, вказало що у Міністерстві оборони України наразі опрацьовуються внесення відповідних змін до розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, після затвердження яких військовослужбовцям зазначеної категорії буде зроблені відповідні виплати додаткової винагороди з розрахунку 20 100 грн на місяць.
Листом від 24.11.2023 командування десантно-штурмових військ ЗСУ МО України повідомило позивачу, які виплати були здійснені, а також зазначило, що для виплати додаткової винагороди, йому необхідно подати відповідний рапорт до Військової частини НОМЕР_1 із підтверджуючими документами.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, та інших виплат, передбачених наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
З фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовано, зокрема Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) та Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч.1 ст.9 Закону №2011-XII).
Згідно з ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Розділом XXVIII вказаного Порядку МОУ №260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку МОУ № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Пунктом 5 розділу XXVIII Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Таким чином, військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні понад два місяці, виплачується грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває на час вирішення справи судом.
На затвердження даних указів Верховною Радою України прийнято відповідні закони.
Суд приймає до уваги, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, доповнено Постанову КМУ № 168, зокрема, абзацом сьомим пункту 1-1 в такій редакції:
Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, абзац сьомий пункту 1-1 Постанови КМУ №168 викладено в наступній редакції:
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 1, підпунктів 2 і 3 пункту 3, підпункту 1 пункту 5 розділу I цього Закону та пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон.
Закон № 3161-ІХ опубліковано 30.06.2023.
Отже, абзац 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ набрав чинності 31.07.2023.
З системного аналізу наведених норм слідує, що грошове забезпечення військовослужбовця, який у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та перебуває у розпорядженні відповідних командирів понад два місяці, грошове забезпечення виплачується:
до 31.05.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 02.12.2022 одержав вогнепальне осколкове наскрізне поранення за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини та виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в Луганській області. Також, згідно довідки від 18.04.2023 №2801 військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_3 було проведено медичний огляд сержанта ОСОБА_1 , за результатами якого встановлено, що його захворювання та травма важкого ступеня пов`язані з проходженням військової служби, позивач визнаний обмежено придатним до військової служби. При цьому, у період з 15.12.2022 по 18.10.2023 позивач перебував у розпорядженні командира військової НОМЕР_5 понад два місяці.
Між тим, судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, за період з червня по жовтень 2023 року позивачу виплачувалось всього 911,12 грн грошового забезпечення щомісяця.
Таким чином, з урахуванням того, що вище дослідженими доказами підтверджені факти отримання позивачем поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини під час військової служби, визнанням його ВЛК обмежено придатним до військової служби, перебування у розпорядженні командира понад два місяці, суд доходить висновку про бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати щомісячно додаткової винагороди у розмірі 20 100,00 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 та Законом №3161-ІХ з червня по жовтень 2023 року.
Стосовно позовних вимог щодо грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2022 за №166, сержанту ОСОБА_1 за 2022 рік призначено виплатити грошову допомогу на оздоровлення у сумі 18 322,40 грн на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та відповідного рапорту позивача.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2023 за №194, сержанту ОСОБА_1 за 2023 рік призначено виплатити грошову допомогу на оздоровлення у сумі 28 069,80 грн на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та відповідного рапорту позивача.
Виплати на картковий рахунок позивача були здійснені 26.09.2022 - грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік у сумі 18 322,40 грн, 29.12.2022 - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у сумі 18 322,40 грн, 27.09.2023 - грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік у сумі 29 069,80 грн, що підтверджується наявними у справі доказами: листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.11.2023 та довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2025 за №1029/Ф.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем нараховано та виплачено позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем нараховано та виплачено позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.
Одночасно, відповідач не заперечує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачувалась, та у відзиві зазначає, що позивачем не було подано до Військової частини НОМЕР_1 відповідного рапорту.
Відповідно до пунктів 1-2 Розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.
Згідно з пунктом 7 Розділу XXIV Порядку розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Пунктом 9 Розділу XXIV Порядку виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Із наведеного вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально- побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за рапортом військовослужбовця, який проходить службу, на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що позивач протягом 2023 року і до моменту звільнення з військової служби, тобто до 18.10.2023, звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 із відповідним рапортом та наданням необхідних доказів про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.
Оскільки позивач був звільнений з військової служби 18.10.2023 та, як наслідок, втратив статус військовослужбовця, то доводи позивача щодо наявності права на отримання такої допомоги за 2023 рік, є необґрунтованими.
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним визнати дії командування Військової частини НОМЕР_1 протиправними та зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити сержанту ОСОБА_1 додаткову винагороду за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року яку передбачено Постановою Кабінету міністрів України №168.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Ввизнати протиправними дії командування Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати сержанту ОСОБА_1 додаткової винагороди за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року яку передбачено Постановою Кабінету міністрів України №168.
Зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити сержанту ОСОБА_1 передбачену абзацом сьомим пункту 1-1 Постанови Кабінету міністрів України №168 додаткову винагороду за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець