Справа № 500/5475/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5475/24 пров. № А/857/32406/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Мартиць О.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 11 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ) від 01 грудня 2023 року про припинення виплати йом пенсії,

- поновити виплату позивачу пенсії з часу її припинення 01 грудня 2023 року і виплачувати згідно з вимогами чинного законодавства.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №500/5475/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до акту №1900-1103-1/5310 від 31жовтня 2023 року в книзі обліку розрахунків праці за 1977-1978, 1985-1996 роки зазначено лише прізвище та ім`я, а по-батькові відсутнє. Також, встановлений мінімум в книгах обліку розрахунків по оплаті праці не вказаний.

Також в акті №1900-1103-1/3847 від 08 серпня 2023 року зазначено, що суми вказані в довідці, відповідають даним первинних документів (книги обліку розрахунків по оплаті праці), проте за січень-грудень 1977 року, січень-грудень 1978 року, травень-грудень 1994 року, лютий-грудень 1995 року та січень-листопад 1996 року при підбитті підсумку сум заробітної плати за кожен місяць по всіх працівниках в загальний підсумок на аркуші в гр. "разом" дані суми не включені. Також встановлено, що в довідку включено всі суми нарахованої заробітної плати з врахуванням сум доходу, з яких не утримано внески (травень-серпень, жовтень 1991 року).

Без урахування зазначених періодів у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії у віці 65 років страховий стаж - 15 років.

Таким чином, з 01 грудня 2023 року виплату пенсії позивачу було припинено правомірно.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за зверненням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при досягненні 65-річного віку 27 червня 2023 року із заявою про призначення пенсії за віком, спеціалістами ГУ ПФУ в Одеській області за принципом екстериторіальності було прийнято рішення про призначення позивачу пенсії за віком з 27 червня 2023 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак з 01 грудня 2023 року виплату пенсії припинено.

Як стало відомо з відповіді на звернення позивача від 16 лютого 2024 року, виплату пенсії припинено у зв`язку із тим, що не підтверджено факт його роботи в колгоспі "Більшовик" с. Нараїв Бережанського району за періоди: з січня 1977 року по грудень 1978 року, з січня 1990 року по грудень 1991 року, з травня 1992 року по липень 2000 року, так як в книгах обліку розрахунків по оплаті праці зазначено лише прізвище та ім`я, по батькові відсутнє та не підтверджено суми нарахованої заробітної плати. Без врахування зазначених періодів у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії у віці 65 років страховий стаж - 15 років.

Підставою для відмови відповідача у виплаті позивачу пенсії послужили акти працівників відповідача за №1900-1103-1/3847 від 08 серпня 2023 року та №1900-1103-1/5310 від 31 жовтня 2023 року.

Так відповідно до акту №1900-1103-1/5310 від 31 жовтня 2023 року в книзі обліку розрахунків праці за 1977-1978, 1985-1996 роки зазначено лише прізвище та ім`я, а по батькові відсутнє. Також, встановлений мінімум в книгах обліку розрахунків по оплаті праці не вказаний.

Також у акті №1900-1103-1/3847 від 08 серпня 2023 року зазначено, що суми вказані в довідці відповідають даним первинних документів (книги обліку розрахунків по оплаті праці), проте за січень-грудень 1977 року, січень-грудень 1978 року, травень-грудень 1994 року, лютий-грудень 1995 року та січень-листопад 1996 року при підбитті підсумку сум заробітної плати за кожен місяць по всіх працівниках в загальний підсумок на аркуші в гр. "разом" дані суми не включені. Також встановлено, що в довідку включено всі суми нарахованої заробітної плати з врахуванням сум доходу, з яких не утримано внески (травень-серпень, жовтень 1991 року).

Без врахування зазначених періодів у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії у віці 65 років страховий стаж - 15 років.

Тому з 01 грудня 2023 року виплату пенсії позивачу було припинено.

Не погоджуючись з припиненням виплати вже призначеної пенсії, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як слідує з матеріалів справи, 27 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом із тим, як слідує з листа ГУ ПФУ в Тернопільській області, позивачу припинено виплату пенсії, оскільки відповідно до актів №1900-1103-1/3847 від 08 серпня 2023 року та №1900-1103-1/5310 від 31 жовтня 2023 року не підтверджено факт роботи позивача в колгоспі «Більшовик» за періоди роботи з січня 1977 року по грудень 1978 року, з січня 1990 року по грудень 1991 року, з травня 1992 року по липень 2000 року. Без врахування зазначених періодів у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії у віці 65 років страховий стаж 15 років.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини 1 статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2019 року у справі №243/5451/17, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

З аналізу положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Оскільки позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав для цього, то у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача і таке втручання не було законним.

Виходячи з наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо припинення виплати позивачу пенсії, призначеної рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 27 червня 2023 року, яке у встановленому порядку скасоване не було, є неправомірними, а тому суд першої інстанції підставно зобов`язав ГУ ПФУ в Тернопільській області поновити позивачу виплату пенсії.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №500/5475/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар