Справа № 460/161/25
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/161/25 пров. № А/857/3742/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року (головуючий суддя Махаринець Д.Є., м. Рівне) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу п. 3 ч. 4 ст.169 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що повертаючи позов, суд виходив з того, що представником позивача до апеляційної скарги додано ордер про надання правової допомоги, але не додано договір про надання правової допомоги, в зв`язку з чим, враховуючи, що в ордері відповідна графа «надання безоплатної правової допомоги» не викреслена, суд вважав, що адвокатом Коломойцевим М.М. надається ОСОБА_1 безоплатна правова допомога за відсутності доручення Центру про надання безоплатної правової допомоги та неповідомлення про участь такого адвоката в Рівненського окружному адміністративному суді.

Згідно з частиною 1 статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 статті 57 КАС України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - Закон №5076-УІ); дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

За приписами частин 1-3 статті 26 Закону №5076-УІ, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відтак, ордер, виданий відповідно до вимог Закону №5076-УІ, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правову допомогу, його копії або витягу разом із ордером, з метою підтвердження повноважень адвоката на здійснення представництва, чинною редакцією КАС України не вимагається.

Виходячи зі змісту частин 1-3 статті 26 Закону №5076-УІ, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Крім того, частиною 2 статті 60 КАС України встановлено, що обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Таким чином, ордером, наданим суду першої інстанції, у повній мірі підтверджуються обсяг повноважень адвоката.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.10.2019 року по справі №2340/2956/18

Посилання суду першої інстанції, що адвокатом надається позивачу безоплатна правова допомога за відсутності доручення Центру про надання безоплатної правової допомоги та неповідомлення про участь такого адвоката в Рівненського окружному адміністративному суді стороною апелянта критично оцінюються, оскільки це є суб`єктивною думкою суду та не відповідає дійсності.

До таких висновків суд дійшов, проявляючи надмірний формалізм у тому сенсі, що певна графа ордеру «надання безоплатної правової допомоги» не викреслена, не перевіривши, дійсність зазначеного, у тому числі, у спосіб запиту до Центру про надання безоплатної правової допомоги.

Однак, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

У свою чергу, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що « право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою» (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05).

За практикою Європейського Суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 13.01.2000 в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Суд вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням статті 6 Конвенції (пункти 38-39).

Правові висновки аналогічного змісту наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №П/9901/736/18.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст.169 КАСУ позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Однак, повноваження адвоката повністю підтверджені відповідним ордером, у т.ч. на підписання та подання позову, про що свідчить відповідна позначка в ордері про відсутність обмежень у повноваженнях адвоката, водночас, формальні підстави, на які вказував суд першої інстанції, враховуючи, що в ордері відповідна графа «надання безоплатної правової допомоги» не викреслена, та висновок, що адвокатом Коломойцевим М.М. надається ОСОБА_1 безоплатна правова допомога за відсутності доручення Центру про надання безоплатної правової допомоги та неповідомлення про участь такого адвоката в Рівненського окружному адміністративному суді, є лише суто суб`єктивною думкою суду, дійсність якої нічим не перевірено та не відповідає дійсності, відтак, і висновок про застосування п. 3 ч. 4 ст.169 КАСУ є незаконним.

Відтак, враховуючи викладене, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу: неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, з чим пов`язано факт недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, в розрізі відсутності у адвоката права підпису та подання позову від імені позивача; обмежив позивача у доступі до правосуддя, порушив норми процесуального права, а зазначене у сукупності призвело до неправильного вирішення питання щодо повернення позову, що перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.01.2025, до суду звернувся адвокат Коломойцев Микола Миколайович. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій.

Повертаючи позовну заяву заявникові, суд першої інстанції виходив з того, шо відповідно до ч.1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно із ч.1 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 ст. 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону №5076 адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону №5076 ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до п. 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (далі Положення), ордер містить, зокрема, але не виключно, наступні реквізити: прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-VI, безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складення документів процесуального характеру.

Статтею 15 Закону №3460-VI передбачено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги є:

1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги;

2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону №3460-VI, суб`єктами права на безоплатну вторинну правову допомогу виступають, зокрема, особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб - на всі види правових послуг, передбачених ч. 2 ст.13 Закону №3460-VI.

У випадку, якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених ч. 1 ст. 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи, - ч. 3 ст. 19 Закону України №3460-VI. Проте, вказаного письмового повідомлення до суду не надходило.

Статтею 22 цього ж Закону встановлено, що у разі неможливості надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокатом, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги укладає договір з адвокатом, включеним до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу. У договорі про надання безоплатної вторинної правової допомоги зазначаються обсяг правової допомоги, строк, протягом якого така допомога надаватиметься, та розмір плати.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються дорученням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального законодавства, - ч. 3 ст. 21 Закону «Про безоплатну правову допомогу».

Повноваження адвоката, з яким укладено договір про надання безоплатної вторинної правової допомоги, підтверджуються в порядку, встановленому ч. 3 ст.21 Закону №3460-VI, довіреністю та дорученням Центру.

Таким чином, Законом України №3460-VI встановлено, що повноваження адвоката на надання безоплатної правової допомоги у будь-якому випадку підтверджуються дорученням та/або довіреністю Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. При цьому, вказаний документ в матеріалах позовної заяви відсутній.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, тобто тих хто має право на одержання безоплатної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання такої допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

Повідомлення Центру з надання безоплатної вторинної допомоги про рішення надати таку допомогу позивачу до суду не надійшло.

Суд першої інстанції вважав, що адвокат Коломойцев М.М. у якості підтвердження своїх повноважень на підписання позовної заяви, поданої до РОАС надав ордер серії АН №1071276, в якому зазначено його право надавати правничу допомогу позивачеві на підставі договору про надання безоплатної правової допомоги б/н від 07.11.2022. Оскільки копія договору про надання правової допомоги до матеріалів позову не долучена, а в ордері відповідна графа «надання безоплатної правової допомоги» не викреслена.

З огляду на це суд вважав, що адвокатом Коломойцем М.М. надається ОСОБА_1 безоплатна правова допомога за відсутності доручення Центру про надання безоплатної правової допомоги та неповідомлення про участь такого адвоката в Рівненського окружному адміністративному суді, тому повноваження представника позивача на підписання позовної заяви та звернення до суду не підтверджені в установленому законом порядку (суд не було повідомлено про особу представника, який буде здійснювати представницькі функції Тищука Олександра Володимировича, бо не надано договір про надання правничої допомоги).

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна заява підписана особою, яка не мала права на її підписання, у зв`язку з чим, до поданої заяви застосовуються наслідки, визначені п. 3 ч. 4 ст.169 КАС України.

Проте суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції гне погоджується з наступних міркувань.

Як уже згадувалось вище, згідно з частиною 1 статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 статті 57 КАС України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката, як представника, підтверджуються:

довіреністю;

ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - Закон №5076-УІ);

дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

За приписами частин 1-3 статті 26 Закону №5076-УІ, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що ордер, виданий відповідно до вимог Закону №5076-УІ, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

При цьому надання договору про правову допомогу, його копії або витягу разом із ордером, з метою підтвердження повноважень адвоката на здійснення представництва, діючим законодавством не вимагається.

Таким чином, ордером, наданим суду першої інстанції, у повній мірі підтверджуються обсяг повноважень адвоката.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 24.10.2019 року по справі №2340/2956/18

При цьому не зрозумілим є твердження суду першої інстанції, що адвокатом надається позивачу безоплатна правова допомога за відсутності доручення Центру про надання безоплатної правової допомоги та неповідомлення про участь такого адвоката в Рівненського окружному адміністративному суді.

Як вбачається з ордера серія АН №1071276 то такий виданий «на підставі: договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи) уповноваженої законом на надання безоплатної правової допомоги №б/н від 07.11.2022», при цьому він виданий «адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально» та «повноваження адвоката не обмеженго».

З огляду на це суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції допущено надмірний формалізм, не перевіривши дійсність надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що « право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою» (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05).

За практикою Європейського Суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13.01.2000 в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Суд вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням статті 6 Конвенції (пункти 38-39).

Правові висновки аналогічного змісту наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №П/9901/736/18.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, суд першої інстанції не правильно застосував норми процесуального права, відтак ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 320 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі №460/161/25 скасувати, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула