Справа № 360/611/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року справа №360/611/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року та рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року по справі №360/611/24 (суддя І інстанції Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, відповідно до якого просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування при первинному призначенні пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік З місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні) та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, а також не проведення індексацій пенсії 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні), включивши до розрахунку пенсії відповідний заробіток за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, та здійснити виплату недоотриманої пенсії з 12.03.2020, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести ОСОБА_1 індексацію його пенсії:

з 01.03.2021 на підставі Постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»;

з 01.03.2022 на підставі Постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2022 році»;

з 01.03.2023 на підставі Постанови КМУ від 24.02.2022 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»;

з 01.03.2024 на підставі Постанови КМУ від 23.02.2022 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням належного розрахунку пенсії з 12.03.2020, і сплатити недоотримані пенсійні виплати.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.06.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, залишено відкритим.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2024р. відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог щодо:

визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області стосовно не зарахування при первинному призначенні пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік З місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні) та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, а також не проведення індексацій пенсії з 01.03.2021, з 01.03.2022, з 01.03.2023 по 30.11.2023;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні), включивши до розрахунку пенсії відповідний заробіток за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, та здійснити виплату недоотриманої пенсії з 12.03.2020, з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести ОСОБА_1 індексацію його пенсії: з 01.03.2021 на підставі Постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»; з 01.03.2022 на підставі Постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2022 році»; з 01.03.2023 по 30.11.2023 на підставі Постанови КМУ від 24.02.2022 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2024р. у справі № 360/611/24 (з урахуванням ухвали суду від 27.11.2024р. про виправлення описки) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо проведення індексації пенсії з 01.12.2023 на підставі Постанови КМУ від 24.02.2022 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та з 01.03.2024 на підставі Постанови КМУ від 23.02.2022 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням належного розрахунку пенсії з 12.03.2020р., відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року у справі № 360/611/24 скасовано. Справу № 360/611/24 направлено для продовження розгляду до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог щодо:

визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області стосовно не зарахування при первинному призначенні пенсії і до 30.11.2023р. до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні) та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, а також не проведення індексацій пенсії з 01.03.2021, з 01.03.2022, з 01.03.2023 по 30.11.2023;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні), включивши до розрахунку пенсії відповідний заробіток за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, та здійснити виплату недоотриманої пенсії з 12.03.2020 по 30.11.2023р., з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести ОСОБА_1 індексацію його пенсії:

з 01.03.2021 на підставі Постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»;

з 01.03.2022 на підставі Постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2022 році»;

з 01.03.2023 по 30.11.2023 на підставі Постанови КМУ від 24.02.2022 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо незарахування з 01.12.2023р. до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018р. по 12.03.2020р. на підземних роботах та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020р..

Не погодившись з наведеними судовими рішеннями суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та рішення суду першої інстанції від 28.01.2025р., а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що про порушення своїх пенсійних прав міг дізнатися відразу після призначення пенсії. Позивач наголошує на тому, що право особи на отримання належної пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, у тому числі міжнародними зобов`язаннями України. Судом не враховано, що людина вступає в пенсійні правовідносини для реалізації свого права на отримання належного пенсійного забезпечення і такі відносини, за загальним правилом, мають безстроковий характер. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем при призначенні 12.03.2020р. позивачу пенсії не було зараховано до його страхового стажу період роботи з 01.12.2018р. по 12.03.2020р. та заробітна плата за цей період. При цьому, відповідач допустив безперервно триваюче порушення соціальних прав позивача з 12.03.2020р., тому фактично пропуск строку на оскарження порушень з боку відповідача з 12.03.2020р. відносно позивача відсутній.

Щодо оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.01.2025р. позивач наголошує на тому, що постановивши ухвалу про залишення більшої частини позовних вимог без розгляду, суд фактично унеможливив належний розгляду залишених до розгляду частини позовних вимог. Неправильно вирахувавши та призначивши позивачу пенсію, відповідач призвів до ситуації, що подальші розрахунки, перерахунки пенсії позивача зроблено невірно, індексації фактично не проводилися.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

31 березня 2021 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 240/12017/19 (адміністративне провадження № К/9901/15971/20) ухвалив постанову, в якій застосував шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справі про перерахунок та виплату заборгованості з пенсії. При цьому, Верховний Суд вважав, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

У цій справі Верховний Суд також відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 року у справі № 816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 року у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження №К/9901/36805/18), від 25.02.2021 року у справі №822/1928/18 (касаційне провадження №К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження №К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18).

До того ж, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначила, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Крім того, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду..

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Суд зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з цим позовом 30.05.2024р., що підтверджується відбитком почтового штампу на конверті.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися з дня отримання пенсійних виплат, а тому позивачем було порушено шестимісячний строк звернення до суду щодо позовних вимог за період до 01.12.2023р..

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частинами першої та другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Позивачем в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду було зазначено, що після закінчення ПТУ він працював електрослюсарем підземним на шахті, а потім майже безперервно - на підземних роботах в шахтах по січень 2021 року. З 12.03.2020р. позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах.

У лютому 2024 року позивачу з повідомлень засобів масової інформації стало відомо про прийняття Урядом України постанови щодо проведення всім пенсіонерам індексації пенсії з 01.03.2024, а також про проведення за аналогічними постановами за попередні роки індексації пенсій у 2021, 2022, 2023 роках, внаслідок чого 05.03.2024р. через портал ПФУ ОСОБА_2 подав електронне звернення стосовно здійснення індексації пенсії з 2021 по 2024 рік з наданням документів про перерахунок пенсії, на що отримав від відповідача відповідь разом з розпорядженням про перерахунок пенсії.

Враховуючи, що позивач не має юридичної або економічної освіти і не обізнаний щодо правил обрахунку пенсійного забезпечення, 15.04.2024р. він звернувся за консультацією до юридичної компанії та уклав договір про надання юридичних послуг з ТОВ «Юридична компанія Гудвілл», де 19.04.2024р. отримав письмову консультацію. Так позивач дізнався не лише про не проведення індексації пенсії у 2021-2024 роках, а й про невірно призначену пенсію з 12.03.2020р..

26.04.2024р. позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив надати рішення про призначення йому пенсії разом з протоколом первинного призначення пенсії, а також здійснити перерахунок пенсії з дня призначення - 12.03.2020р., з урахуванням всього наявного на день призначення пенсії трудового стажу та заробітку, провести належні індексації пенсії за період з 2021 по 2024 роки, сплативши, з урахуванням здійснених перерахунків, суми недоотриманих пенсійних виплат з 12.03.2020р..

23.05.2024р. позивачем отримано відповідь від пенсійного органу від 16.05.2024р., згідно якої заява виконана не була відповідачем. Водночас повідомлено про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу за березень 2020 року, однак зазначений перерахунок здійснено не з дати первинного призначення пенсії.

Отже, на думку позивача, його вимоги відповідачем виконані не були, внаслідок чого у травні 2024 року він був змушений звернутися до адміністративного суду з позовом щодо захисту своїх соціальних прав.

Колегія суддів вважає, що поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з відповідною заявою, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем обставини не є поважними та не свідчать про те, що останній не мав реальної, об`єктивної можливості у встановлений законом строк звернутися до суду за захистом своїх прав.

На думку колегії суддів, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач не був позбавлений права звернутися до фахівців щодо отримання юридичної допомоги. Спірні правовідносини виникли у 2020 році, а за правничою допомогою позивач звернувся за спливом чотирьох років після призначення пенсії.

Позивачем не надано доказів, що підтверджували б його звернення без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) йому пенсії до пенсійного органу із заявою про надання відповідної інформації. Відтак, посилання позивача на листи відповідача від 01.04.2024р. та від 16.05.2024р. та необхідність обчислення строку звернення до суду саме з дати отримання вказаних листів, колегія суддів вважає безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені позивачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне її подання, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених позивачем причин та відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.

Колегія суддів також враховує, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Так, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно прийнято ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та залишено позовну заяву в цій частині без розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо незарахування з 01.12.2023р. до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018р. по 12.03.2020р. на підземних роботах та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018р. по 12.03.2020р..

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.1998р. позивач працював, зокрема, з 15.07.2013р. по 15.01.2021р. у ВП «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» в якості гірника очисного забою з повним робочим днем під землею.

Позивачу з 12.03.2020 р. призначено пенсію відповідно до частини 3 статті 114 Закону України від 09.07 2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При призначенні пенсії страховий стаж позивача складав 37 років 3 місяці 17 днів, в тому числі пільговий стаж на підземних роботах - 25 років 25 днів. Період роботи з 01.12.2018р. по 12.03.2020 р. зараховано до пільгового стажу лише для визначення права на призначення пенсії за нормами частини 3 статті 114 Закону №1058, оскільки за даними Реєстру застрахованих осіб з 01.12.2018 підприємством не сплачено страхові внески.

Для розрахунку розміру пенсії при призначенні пенсії враховано заробітну плату за період з 01.12.2000 р. по 30.11.2018р. та з 01.07.2019р. по 31.07.2019 р. за даними Реєстру застрахованих осіб про сплату підприємствами страхових внесків.

14.06.2021р. позивач звернувся із заявою на допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів.

За заявою від 14.06.2021р. позивачу з 01.06.2021р. проведено перерахунок пенсії. Період роботи з 01.12.2018р. по 29.02.2020р. зараховано до страхового та пільгового стажу. Страховий стаж склав 38 років 6 місяців 13 днів, в тому числі пільговий стаж на підземних роботах - 25 років 25 днів. Заробітну плату зараховано з 01.12.2000р. по 29.02.2020р., оскільки на час проведення перерахунку в Реєстрі застрахованих осіб вже були наявні відомості про сплату підприємством страхових внесків.

Також, позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2023р. на підставі рішення від 16.05.2024р., з доданням страхового стажу відповідно до пункту 4 статті 42 Закону № 1058, за результатом якого до страхового стажу зараховано період роботи з 01.03.2020р. по 31.01.2021р., пільговий стаж для обчислення пенсії враховано по 12.03.2020 (момент призначення пенсії). Період обчислення заробітної плати при розрахунку пенсії не змінився і склав з 01.12.2000р. по 29.02.2020р., оскільки позивач після призначення пенсії не набув 24 місяці страхового стажу, тому заробітна плата взята по 29.02.2020р..

Зазначене також підтверджується протоколом призначення пенсії від 17.03.2020р., протоколом перерахунку пенсії від 19.06.2021р., протоколом перерахунку пенсії від 16.05.2024р., відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форма ОК-5. Згідно Форми РС-право до пільгового стажу позивача не було зараховано три дні, а саме з 20.07.2019р. по 21.07.2019р. та 25.02.2020р., оскільки позивач в ці дні перебував у відпустці без збереження заробітної плати, відповідно до довідки від 12.03.2020р. №32, виданої відокремленим підрозділом «Шахта імені Г.Г. Капустіна». При цьому до страхового стажу позивача вказані дні зараховано.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що період роботи позивача з 01.12.2018р. по 12.03.2020 р. на момент звернення до суду з даним позовом, було зараховано до його страхового стажу (повністю) та пільгового стажу (за виключенням періоду перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 20.07.2019р. по 21.07.2019р. та 25.02.2020р.), після проведених перерахунків пенсії, а саме з 01.06.2021р. та з 01.04.2023р., відповідно, заробітна плата також зарахована відповідачем по 29.02.2020р..

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги позивача на рішення суду від 28.01.2025р. фактично зводяться з незгодою позивача з ухвалою суду від 28.01.2025р. про залишення без розгляду частини позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору в цій справі, з урахуванням ухвали суду від 28.01.2025 про залишення без розгляду частини позовних вимог, є бездіяльність відповідача, що полягає у не зарахуванні до страхового стажу спірного періоду з 01.12.2023р., тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не надавалась правова оцінка діям ГУ ПФУ в Луганській області щодо не зарахування спірного періоду при призначенні пенсії.

Колегія суддів також зазначає, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2024р. у цій справі (з урахуванням ухвали суду від 27.11.2024р. про виправлення описки) було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо проведення індексації пенсії з 01.12.2023 на підставі Постанови КМУ від 24.02.2022 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та з 01.03.2024 на підставі Постанови КМУ від 23.02.2022 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням належного розрахунку пенсії з 12.03.2020р..

Наведене судове рішення позивачем не оскаржувалось, набрало законної сили 17.09.2024р..

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись 122, 123, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року та рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року по справі №360/611/24 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року та рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі №360/611/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення 05 червня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко