Справа № 200/779/25
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Справа № 200/779/25 ЗП/280/574/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (вул. Матросова, 29, м.Запоріжжя, 69057, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (вул. Данила Апостола, 11, м. Львів, 79040, )

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія Головного сервісного центру МВС), в якій позивач просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області щодо відмови підготовки та надання до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія Головного сервісного центру МВС) грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії на ОСОБА_1 для оформлення пакету документів для призначення пенсії за вислугу років та направлення його до Відділу координації пенсійних питань МВС України для оформлення подання про призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб;

2) зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області підготувати та направити до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія Головного сервісного центру МВС) грошовий атестат та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії на ОСОБА_1 для оформлення пакету документів для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб;

3) визнати протиправною бездіяльність Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови оформлення подання на пенсію за вислугу років та направлення його до органів Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб;

4) зобов`язати Відділ координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України з урахуванням Закону України №2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей зарахувати ОСОБА_1 , вислугу років на пільгових умовах період проходження служби на посадах: в підрозділі Державної служби боротьби з економічною злочинністю з 26.07.1997 року по 30.03.2001, в підпорядкованих підрозділам боротьби з організованою злочинністю з 17.10.2006 до 02.06.2010, з розрахунку один місяць служби за півтора місяця за вказані періоди;

5) зобов`язати Відділ координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України відповідно п. а ч. 1 ст. 12 закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб та Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей оформити подання на пенсію за вислугу років та направлення його до органів Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ГУ МВС України в Запорізькій області не надає на запит Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківськ та Закарпатській областях грошовий атестат та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії на ОСОБА_1 , що унеможливлює належне укомплектування пакету документів для подальшого направлення до Відділу координації пенсійних питань МВС України. Крім того, вказує, що позивач самостійно звернувся із заявою до МВС України про надання грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії, на що, ГУ МВС України в Запорізькій області листом від 04.11.2024 відмовило йому у видачі грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошове забезпечення та премії, так як на день звільнення його календарна вислуга складає 21 рік 00 місяців 07 днів, тому він не має право на призначення пенсії. Вважає, що за період служби в ОВС позивач здобув стаж у календарному обчисленні - 21 рік 00 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 08 місяців 01 день, а отже він має право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ. На підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву вх. № 15809 від 02.04.2025, де вказано, що нормами Закону № 2262-XII не передбачено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Тоді, як вказаними нормами чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності певних календарних років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Також вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII. Оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив позивачу у перерахунку вислуги років із зарахуванням пільгової в календарну й, відповідно, щодо підготовки пакету документів для подачі до управління Пенсійного фонду України для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII. Вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову.

Відповідач 2 також не визнав позовну заяву. У відзиві вх. № 17695 від 14.04.2025 вказує, що відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону пенсія за вислугу років призначається особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які були звільнені з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мали вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше. Оскільки календарна вислуга позивача на день звільнення складала 21 рік 00 місяців 07 днів (наказ ГУМВС України в Запорізькій області від 07.08.2014 № 345о/с), законних підстав для направлення до уповноваженого підрозділу грошового атестату і довідки про додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії як на час його звільнення, так і до тепер не існує. Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа подала пояснення вх. № 18384 від 16.04.2025, в яких вказує, що в разі надання позивачем повного пакету документів, необхідних для призначення/перерахунку пенсії, Сектором зазначений пакет документів невідкладно буде скеровано до уповноваженого структурного підрозділу, а саме до Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України. Зважаючи на наведене вважає, що позовні вимоги до РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях є передчасними, а позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2025 адміністративну справу №200/779/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія Головного сервісного центру МВС) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду 17.03.2025 та за результатами автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Максименко Л.Я.

Ухвалою суду від 24.03.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 01.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №200/779/25. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , з 01.08.1993 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом ГУМВС України в Запорозькій області від 07.08.2014 №345 о/с звільнений органів внутрішніх справ за п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 08 серпня 2014 року.

26.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою щодо підготовки та подання до органу Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення йому пенсії за вислугу років.

Листом від 06.09.2024 Міністерством внутрішніх справ повідомлено представнику позивача про те, що станом на 06.09.2024 заява ОСОБА_1 та документи, передбачені Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для оформлення подання для призначення пенсії до Відділу не надходили.

Листом від 22.10.2024 Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях повідомив, що листом від 05.09.2024 №1/71лк ГУ МВС України в Запорізькій області останні не надали грошовий атестат довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії на ОСОБА_1 , так як на день звільнення календарна вислуга ОСОБА_1 складала 21 рік місяців 07 днів, тому особа не має право на призначення пенсії.

На звернення позивача, листом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 09.11.2024 повідомлено про те, що відсутні підстави для видачі грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошове забезпечення та премії, так як на день звільнення його календарна вислуга складає 21 рік 00 місяців 07 днів, тому він не має право на призначення пенсії.

Вважаючи протиправтивною бездіяльність відповідачів, з вимогами вчинити дії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до п."а" ст.12 Закону №2262-XII, пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п."б"-"д", "ж" ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч.2 ст.17 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ. Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до ст.17-1 Закону №2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.1992 №393 затвердив "Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

Суд, на підставі аналізу чинного законодавства, вказує на існування двох різних правових вимірів вислуги років, які стосуються колишніх поліцейських:

- вислуга років для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ;

- вислуга років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ.

На час звільнення позивача зі служби діяла редакція пункту 3 Порядку №393, яка визначала види служби, які зараховуються на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років.

Судом встановлено, що позивач був звільнений зі служби з органів внутрішніх справ з 08.08.2014 і на час звільнення стаж його служби в календарному обчисленні складав 21 рік 00 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 08 місяців 01 день.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393", яка набрала чинності 19.02.2022 року до Порядку №393 внесено зміни, відповідно до яких Порядок №393 доповнено п. 2-1 такого змісту: "Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови".

Відповідно до п.3 Порядку №393 (в редакції постанови №119) визначає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абз.1 п.1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Згідно з п.3 Порядку №393 (в редакції постанови №119) визначає види служби, які зараховуються на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Отже, правове регулювання щодо права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін і, у зв`язку з такими змінами, як Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", так і Порядок №393 (в редакції постанови №119) виникнення права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років в календарному обчисленні, а не пільговому.

Розглядаючи питання розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, суд бере до уваги, що різні аспекти дії закону у часі неодноразово досліджувалися Конституційним Судом України.

У рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 року №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом ч.1 ст.58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Якщо під час вирішення суб`єктом владних повноважень певного питання (в даній справі щодо наявності підстав для направлення до пенсійного органу документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років), до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такого ж висновку, вирішуючи можливість застосування до спірних правовідносин нормативно-правового акта, який зазнав змін з моменту звернення позивача до суб`єкта владних повноважень, до моменту прийняття останнім рішення за результатами розгляду такого звернення, дійшов Верховний Суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 року у справі №803/1541/16.

Правова визначеність, як елемент верховенства права, не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. Як стверджує єдиний орган конституційної юрисдикції, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п.4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.03.2018 року №5-р/2018).

Постанову №119 прийнято Кабінетом Міністрів України на реалізацію своїх повноважень та після прийняття такої постанови і стаття 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та п.п.1 та 2-1 Постанови №393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а п.3 Постанови №393 визначає, що певні періоди підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абз.1 п. 1 цієї постанови.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393" усунуто розбіжності між Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Порядком №393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З огляду на наведене, суд вважає, що умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності Постанови №119, але звернулись із заявою про оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" після набрання чинності зазначеної постанови, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.12.2024 року у справі №520/5695/23 та постановами Верховного Суду від 16.12.2024 у справах №380/27532/23, №580/834/24, №560/15021/23, від 17.12.2024 у справі №380/13318/23, від 20.12.2024 у справах №520/24423/23, №520/33044/23, від 23.12.2024 у справах №200/1294/23, №580/3058/24, від 24.12.2024 у справі №280/1070/24.

Визначальним в цій справі є момент, коли позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії.

Враховуючи те, що позивач із заявою щодо оформлення документів для призначення пенсії звернувся у 2024 році, тобто після набрання чинності Постановою №119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на пільгових умовах період проходження служби на посадах: в підрозділі Державної служби боротьби з економічною злочинністю з 26.07.1997 по 30.03.2001, в підпорядкованих підрозділам боротьби з організованою злочинністю з 17.10.2006 до 02.06.2010, з розрахунку один місяць служби за півтора місяця за вказані періоди, суд зазначає наступне.

Так, як зазначило Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області у довідці від 22.01.2024 «…у період з 26.07.1997 до 30.03.2001 перебував на посаді в підрозділі Державної служби боротьби з економічною злочинністю, час служби на яких зараховується до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 № 497 та наказу МВС України від 20.07.2006 № 722.

У період з 17.10.2006 до 02.06.2010 перебував на посадах в підпорядкованих підрозділам боротьби з організованою злочинністю, час служби на яких зараховується до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця служби відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 та наказу МВС України від 14.11.2007 № 431…».

Тобто, в даній справі не є спірним зарахування вказаних періодів до вислуги років на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора, і такі періоди зараховані, у зв`язку з чим, права позивача в цій частині не порушені. Зокрема, позивач підтверджує, а відповідачі не заперечують наявність у позивача стажу у пільговому обчисленні 24 роки 08 місяців 01 день. Тому такі позовні вимоги суд вважає також необґрунтованими.

Натомість, спірним у даній справі було саме виникнення права на пенсію за вислугу років, у зв`язку з наявністю певної вислуги років в пільговому обчисленні, а не в календарному, про що судом вже зроблено висновок.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (вул. Матросова, 29, м.Запоріжжя, 69057, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (вул. Данила Апостола, 11, м. Львів, 79040, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04.06.2025.

Суддя Л.Я. Максименко