Справа № 679/672/25
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/15/2025
Справа № 679/672/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Калабський Сергій Володимирович, звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначається, що 10.04.2025 постановою № 492 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 2101 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Відповідно до цієї постанови військовозобов?язаний ОСОБА_1 без поважних на те причин 17.01.2025 (день вчинення правопорушення) не прибув на 09:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних за пересланою засобами «Укрпошти» повісткою № 1624252 від 01.01.2025. У зв?язку з неприбуттям ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області було направлено звернення № У1170471 від 27.01.2025 щодо доставлення як такого, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП. Пізніше 04.04.2025 (день виявлення правопорушення) військовозобов?язаний ОСОБА_1 був доставлений працівниками національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми умисними діями, що виразились у неприбутті без поважної причини за повісткою № 1624252 від 01.01.2025 військовозобов?язаний ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 17 ст. 1 Закону України «Про оборону України», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу», абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП, кваліфікуючою ознакою якого є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Позивач вважає вказану постанову протиправною з огляду на наступне.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було зведено до внесення відомостей до постанови та оголошення постанови про накладення адміністративного стягнення. Позивачу не було роз?яснено його права, в тому числі право скористатися правовою допомогою адвоката, а отже відповідачем не було вжито жодних заходів для надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, внаслідок чого було порушено права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, а також порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також відповідач мав можливість отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, а отже з огляду на примітку до ст. 210 КУпАП положення цієї статті до нього не мали застосовуватися, зокрема відомості про позивача містяться в органах реєстрації актів цивільного стану, Державній податковій службі України та в органах МВС України.

Таким чином, позивач просив скасувати винесену стосовно нього постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача № 492 від 10.04.2025, а також закрити відповідну справу про адміністративне правопорушення.

26.05.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом із цим позивачу було поновлено строк звернення із вказаним позовом до адміністративного суду (а.с. 23).

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення № 492 від 10.04.2025 військовозобов?язаний ОСОБА_1 без поважних на те причин 17.01.2025 (день вчинення правопорушення) не прибув на 09:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних за пересланою засобами «Укрпошти» повісткою № 1624252 від 01.01.2025. У зв?язку з неприбуттям ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області було направлено звернення № У1170471 від 27.01.2025 щодо доставлення як такого, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП. Пізніше 04.04.2025 (день виявлення правопорушення) військовозобов?язаний ОСОБА_1 був доставлений працівниками національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми умисними діями, що виразились у неприбутті без поважної причини за повісткою № 1624252 від 01.01.2025 військовозобов?язаний ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу», абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП, кваліфікуючою ознакою якого є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Внаслідок цього начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 була винесена вказана постанова, за якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с. 20).

За диспозицією ч. 3 ст. 2101 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров?я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов?язок згідно із законодавством.

Згідно з абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

При цьому у примітці до ст. 210 КУпАП зазначається, що положення статей 210, 2101 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються. Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Як вбачається з позовної заяви, представник позивача заперечує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, у вчиненні якого останнього було визнано винуватим за оскаржуваною постановою.

У той же час представник відповідача, який належним чином був повідомлений про розгляд цієї справи судом, отримавши позовну заяву з доданими до неї документами, не надав суду відзив на позов, а також будь-які докази, які б спростовували викладені у позові обставини.

Диспозиція ч. 3 ст. 2101 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

При цьому за оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим за неявку за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, у той час як абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу» та абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», порушення яких інкримінується позивачу за оскаржуваною постановою, встановлюють обов?язок явки військовозобов?язаного за викликом для: оформлення військово-облікових документів; взяття на військовий облік; направлення та проходження медичного огляду; направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності; призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

У той же час постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі з огляду на положення ч. 5 ст. 242 КАС України.

У позовній заяві представник позивача стверджує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було зведено до внесення відомостей до постанови та оголошення постанови про накладення адміністративного стягнення, а позивачу не було роз?яснено його права, в тому числі право скористатися правовою допомогою адвоката, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права, зокрема право на отримання правової допомоги, а отже було порушено його права як особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, а також порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, крім іншого, Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 279 КУпАП посадова особа, яка розглядає справу, після оголошення того, яка справа підлягає розгляду та хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Будь-яких доказів щодо спростування допущення особою, яка розглядала зазначену справу про адміністративне правопорушення, вказаних у позовній заяві порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем надано не було (відеозапису тощо), а тому суду з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України не залишається нічого іншого, крім як констатувати, що відповідні порушення мали місце.

Водночас нероз?яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а отже ненадання такій особі можливості реалізувати ці права є грубим порушенням процедури розгляду справи та права особи на захист, що є окремою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачем не було доведено належними та достатніми доказами правомірність винесення оскаржуваної постанови, за якою на позивача було накладене адміністративне стягнення, зокрема була грубо порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а відповідна справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача закриттю, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, понесені та доведені позивачем судові витрати, що складаються зі сплати ним під час подання позову судового збору в розмірі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 14.05.2025 (а.с. 1), суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є відповідачем у справі і посадовою особою якого була винесена оскаржувана позивачем постанова.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72-77, 79, 139, 211, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 № 492 від 10.04.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 2101 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн, а відповідну справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (шестисот п`яти гривень шістдесяти копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів із дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів із дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ).

Представник позивача: адвокат Калабський Сергій Володимирович (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).

Суддя І.Г. Безкровний