Справа № 320/5391/23
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Київ Справа № 320/5391/23

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сас Є.В.,

за участі секретаря судового засідання Руденко Д.О.,

за участю:

представника позивача - Турутіна О.В. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача - Озацька О.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод"

до Північного Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, в якій ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 29.11.2022 №05 про застосування штрафних санкцій, а саме пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 3 130 158, 22 грн.

Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення суперечить п. 1-1 постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67 в редакції постанови Правління Національного Банку України від 30.05.2023 №71, абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення», пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» та пп. 129.9.7 п. 129.9 ст. 129 Податкового кодексу України. Окрім того, позивач зазначає, що відповідач безпідставно наклав на нього штрафні санкції, не врахувавши форс-мажорні обставини, засвідчені сертифікатом Донецької торгово-промислової палати.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що п. 1-1 постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67 в редакції постанови Правління Національного Банку України від 30.05.2023 №71, абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення», пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» та пп. 129.9.7 п. 129.9 ст. 129 Податкового кодексу України не поширюються на спірні правовідносини. Окрім того, відповідач вважає, що наданий позивачем сертифікат Донецької торгово-промислової палати не підтверджує наявність форс-мажорних обставин належним чином.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2024 позов задоволено, оскаржуване податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано.

Постановою Верховного Суду від 21.01.2025 у справі №320/5391/23 касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволено частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2024 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 прийнято до провадження адміністративну справу за правилами загального позовного провадження.

Виклад обставин справи встановлених судом

12.03.2015 між ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» (постачальник) та ВАТ «Тяжмехпрес», що знаходиться у м. Воронеж Російської Федерації (покупець) укладено контракт №21/10-15 (далі контракт), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити та поставити продукцію покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану в специфікації №1.

Згідно з п. 3.1 - 3.3 контракту ціни на продукцію, що постачається, вказані в специфікації №1, яка є невід`ємною частиною контракту; валюта контракту - рублі; загальна сума контракту складає 5 095 000 рублів Російської Федерації.

Відповідно до п. 5.1 контракту форма оплати попередня. Оплата відбувається в російських рублях по цінам контракту банківським переказом. Датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. П. 6.2 контракту передбачено, що строк між перерахуванням першої частини передоплати за продукцію та завершенням митного оформлення на території Російської Федерації не повинен перевищувати 180 днів.

Відповідно до п. 12.3 всі спори по контракту підлягають розгляду в арбітражному (господарському) суді, якщо відповідачем в такому спорі буде покупець, то такий спір підлягає розгляду в суді за місцем знаходження покупця. Відносини сторін по контракту регулюються матеріальним правом України.

04.10.2018 між ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» та ВАТ «Тяжмехпрес» укладено додаткову угоду №23 до контракту, якою, зокрема, змінено:

- п. 3.2 контракту: «валюта контракту рублі Російської Федерації та долари США»;

- п. 5.1 контракту: «форма оплати - попередня. Оплата відбувається в доларах США або в російських рублях з урахуванням курсу долара США до рубля Російської Федерації, встановленого ЦБ Російської Федерації на дату списання грошових коштів з рахунку покупця за цінами контракту на рахунок постачальника. Датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника»;

- розділ 13 контракту, куди внесено реквізити для оплати в доларах США.

Додатковою угодою від 11.07.2019 №26 сторонами контракту:

- введено специфікацію №15 і технічні умови поставки;

- внесено зміни до п. 3.3 контракту, викладено в наступній редакції: «з урахуванням додаткової угоди №26 загальна сума контракту збільшується на 1 083 160 дол США та складає 1 114 480 дол США та 63 383 740 рублів Російської Федерації».

До додаткової угоди від 11.07.2019 №26 укладено специфікацію №15 на поставку блоку штампувального у кількості 133 370 кг на суму 1 083 160 дол США.

Додатковою угодою від 10.03.2020 №27 сторонами контракту:

- внесено зміни з специфікацію №15, відповідно до якої кількість поставки блоку штампувального зросла до 132 702 кг, а вартість до 1 121 160 дол США;

- п. 3.3 контракту викладено в наступній редакції: «з урахуванням додаткової угоди №27 загальна сума контракту збільшується на 38 000 дол США та складає 1 152 480 дол США та 63 383 740 рублів Російської Федерації».

Подальшими додатковими угодами від 31.08.2020 №28 та від 15.12.2020 №29 не внесено змін щодо розрахунків в іншій валюті.

Додатковою угодою від 15.12.2020 №29 сторонами контракту:

- п. 5.1 контракту доповнити наступним: «форма оплати за продукцію, зазначену в специфікації №15 (додаток №29), попередня та наступна оплата»;

- у п. 5.3 контракту абзац «Попередню оплату у розмірі 796 212,00 доларів США за продукцію, виготовлену відповідно до специфікації №15 (додаток №29), Покупець зобов`язаний здійснити протягом 10 банківських днів з дати платіжної вимоги Постачальника та повідомлення про готовність продукції до відвантаження, повідомивши йому номер та дату платіжного доручення, та вказавши банк, куди перераховані грошові кошти» викладено у наступній редакції: «Наступну оплату у розмірі 796 212,00 доларів США за продукцію, виготовлену згідно зі специфікацією №15 (додаток №29), Покупець зобов`язаний здійснити протягом 120 календарних днів від дати постачання продукції, повідомивши йому номер і дату платіжного доручення та вказавши банк, куди перераховані грошові кошти»;

- у п. 4.3 контракту щодо специфікації №15 (додаток №29) текст: «Датою постачання вважається дата, зазначена у штемпелі станції Воронеж-Курський на товарно-супровідній документації. Покупець протягом 5 календарних днів надає Постачальнику копію залізничної накладної з позначкою станції Воронеж-Курський. Інакше датою постачання вважатиметься дата, зазначена у штемпелі товарно-супровідної документації станції Шпичкіне» викладено у наступній редакції: «Датою постачання вважається дата штемпеля станції Шпичкіне на накладній».

На підставі наказу Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 08.08.2022 №36-п проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні розрахунків по зовнішньоекономічному контракту від 12.03.2015 №21/10-15 за період з 01.03.2021 по 14.07.2022 згідно з отриманою податковою інформацією від органу валютного нагляду.

Актом перевірки встановлено, що:

- постачання продукції на суму 1 121 160 дол США за митною декларацією №UА700020/2021/001462 відбулось 19.03.2021. 09.09.2021 позивачем отримано оплату в розмірі 36 087 979, 10 рублів РФ (у валюті контракту 491 380 дол США);

- 25.08.2021 ВАТ «Тяжмехпрес» направлено лист на адресу ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» про підтвердження оплати в розмірі 491 380 дол США із зазначенням, що інша частина в сумі 304 832 дол США буде проведена в строк до 28.02.2022;

- залишок заборгованості ВАТ «Тяжмехпрес» за реалізований товар по митній декларації від 19.03.2021 №UА700020/2021/001462 у сумі 304 832 дол США на рахунки ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» у законодавчо встановлений термін надходження валютної виручки не надійшов;

- станом на 14.07.2022 по контракту від 12.03.2015 №21/10-15 рахується прострочена дебіторська заборгованість за відвантаженими товарами згідно з митною декларацією від 19.03.2021 №UА700020/2021/001462 в сумі 304 832 дол США, що підтверджено даними бухгалтерського обліку ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», а саме оборотно-сальдовими відомостями за контрактом від 12.03.2015 №21/10-15.

За результатами перевірки складено акт від 03.11.2022 №235/35-00-07-05-05/05763599, яким встановлено порушення п. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», п. 21 розділу ІІ постанови Правління Національного Банку України від 02.01.2019 №5 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті». Зокрема, встановлено, що ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» по експортному контракту від 12.03.2015 №21/10-15 з нерезидентом ВАТ «Тяжмехпресс» у березні, квітні, травні, червні, липні 2022 року порушено граничні строки розрахунків в частині ненадходження валютної виручки станом на 14.07.2022 у сумі 304 832 дол США.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.11.2022 №05, яким нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 3 130 158, 22 грн.

Правове регулювання спірних правовідносин

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ унормовані Законом України «Про валюту і валютні операції», який також встановлює відповідальність за порушення валютного законодавства.

Стаття 13 Закону №2473-VIII визначає особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (частина перша статті 13 Закону №2473-VIII).

Згідно із вимогами частини другої статті 13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару), (частина п`ята статті 13 Закону №2473-VIII).

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Отже, у разі зупинення виконання господарської операції, яке зумовлене виникненням форс-мажорних обставин, зупиняється як перебіг строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, так і нарахування пені на весь період дії форс-мажорних обставин.

Правління Національного банку України затвердило постановою від 02.01.2019 №5 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення №5).

Згідно із пунктом 21 розділу ІІ вказаного Положення граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Оцінка суду

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах граничний строк для надходження валютної виручки за відвантажену продукцію відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» та пункту 21 Положення №5 - 19.03.2022.

Фактичні обставини проведення розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом з ВАТ «Тяжмехпрес», а також кількість днів прострочення розрахунків за поставлені товари (117 днів), ніким не оспорюються.

За правилами ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні рішення у цій справі та відправляючи її на новий розгляд Верховний Суд сформулював такі висновки.

1. Щодо незастосування п. 1-1 постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67 до спірних правовідносин.

Позивач вважає, що на спірні правовідносини поширюються норми п. 1-1 постанови Правління Національного Банку України від 14.05.2019 №67 «Про встановлення винятків та (або) особливостей запровадження граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і внесення змін до деяких нормативно-правових актів» в редакції постанови Правління Національного Банку України від 30.05.2023 №71.

Постановою Правління Національного Банку України від 30.05.2023 №71 внесено зміни до постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67 «Про встановлення винятків та (або) особливостей запровадження граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і внесення змін до деяких нормативно-правових актів», а саме доповнено новим п. 1-1, яким тимчасово, з 24.02.2022 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів із дня його припинення або скасування припиняється перебіг граничних строків розрахунків для товарів, робіт і послуг, за якими проведені та не завершені до 24.02.2022 операції з експорту та (або) імпорту товарів за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), укладеними українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності з іноземними суб`єктами господарської діяльності з місцезнаходженням у Російській Федерації або Республіці Білорусь, які створені та діють відповідно до законодавства зазначених країн (крім операцій, за якими граничні строки розрахунків настали до 24.02.2022).

Верховний Суд наголосив, що п. 1-1 постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67, який набрав чинності 01.06.2023, не має зворотної дії в часі (ретроспективної дії).

Вказана норма передбачає виключно період зупинення перебігу граничних строків розрахунків, а саме з 24.02.2022 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів із дня його припинення, що не є тотожним наданню зворотної дії в часі такому нормативно-правову акту.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/1999 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України Конституційний Суд України визначив, що положення вказаної норми про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Тобто в нормативно правовому акті, який пом`якшує або скасовує відповідальність юридичних осіб, повинно бути прямо зазначено про його зворотною дію в часі.

І хоча п. 1-1 постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67 не врегульовано відповідальність за порушення граничних строків розрахунків, однак зупинення перебігу граничних строків розрахунків безпосередньо стосується відповідальності у вигляді пені, передбаченої ч. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», що є ключовим у спірних правовідносинах.

П. 1-1 постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67, який набрав чинності 01.06.2023 (як і постанова Правління Національного Банку України від 30.05.2023 №71, якою постанову Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67 доповнено цим пунктом), не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а отже його дія не розповсюджується на період до набрання ним чинності.

Таким чином п. 1-1 постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67 не має зворотної дії в часі і його положення не розповсюджуються на застосування (нарахування) пені за порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів, якщо такі порушення виявлено та пеню нараховано (застосовано) до моменту набрання чинності цим пунктом, а саме до 01.06.2023.

Отже п. 1-1 постанови Правління Національного банку України від 14.05.2019 №67 на спірні правовідносини не поширюється з огляду на те, що контролюючим органом порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів виявлено 03.11.2022 та застосовано відповідальність у вигляді пені 29.11.2022, тобто до моменту набрання чинності п. 1-1, яким зупинено перебіг таких строків.

2. Щодо незастосування абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення», пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» та пп. 129.9.7 п. 129.9 ст. 129, а також пп. 112.8.9 п. 112.8 ст. 112 Податкового кодексу України до спірних правовідносин.

Позивач вказує, що нарахування пені у період з 01.01.2021 суперечить положенням абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким передбачено, що протягом періоду з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідно до пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до 01.08.2023 для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім визначених цим підпунктом строків. Таким чином, на думку позивача, до 01.08.2023 законодавцем зупинено перебіг строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Також позивач, обґрунтовуючи свою позицію, посилався на п. 112.8 ст. 112 Податкового кодексу України, яким визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Верховний Суд наголосив, що положення абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення», пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» та пп. 129.9.7 п. 129.9 ст. 129 Податкового кодексу України не поширюються на спірні правовідносини.

За результатами розгляду справи №240/25642/22 (постанова від 23.07.2024) Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №420/1538/23, від 28.03.2024 у справі №380/17879/22, від 13.05.2024 у справі №420/11208/23 та сформулював правовий висновок, відповідно до якого абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» (стосується ненарахування/списання нарахованої пені протягом дії карантину), пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» (стосується зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи), пп. 129.9.7 п. 129.9 ст. 129 (стосується ненарахування/анулювання нарахованої пені внаслідок введення воєнного, надзвичайного стану) Податкового кодексу України не розповсюджуються на строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що врегульовано законодавством у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, та на пеню, нараховану за порушення вимог цього законодавства.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 16.09.2024 у справі №520/6236/23, застосовуючи правовий підхід щодо розмежування сфер регулювання між Законом України «Про валюту і валютні операції» та Податковим кодексом України, сформулював висновок про те, що на правовідносини, пов`язані з нарахуванням пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на підставі Закону України «Про валюту і валютні операції» не поширюються визначені пп. 112.8.9 п. 112.8 ст. 112 Податкового кодексу України обставини звільнення особи від фінансової відповідальності.

3. Щодо форс-мажорних обставин.

Колегія суддів касаційного суду зазначила, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не є належним, допустимим і достатнім доказом форс-мажору та звернула увагу на висновки Верховного Суду, висловлені в постановах від 16.09.2024 у справі № 520/6236/23, від 12.12.2024 у справі №380/839/24, в яких акцентовано увагу на наступному.

За визначенням, наведеним у частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати», законодавець до форс-мажорних обставин відніс, серед іншого, загальну військову мобілізацію, військові дії, оголошену та неоголошену війну.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває і досі.

Таким чином, введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є форс-мажорною обставиною, яка в повній мірі відповідає ознакам надзвичайності і невідворотності.

Поряд із цим усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22).

Верховний Суд також неодноразово зазначав (постанови від 05.12.2023 у справі №917/1593/22, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної Торгово-промислової палати. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постановах від 05.10.2023 у справі №520/14773/21, від 19.08.2022 у справі №818/2429/18, від 17.06.2020 у справі №812/677/17, від 03.09.2019 у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

Отже саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має доводитись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної Торгово-промислової палати, та інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

Таким чином лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є тим документом, який у розумінні частини шостої статті 13 Закону №2473-VIII підтверджує обставини настання і припинення форс-мажорних обставин для цілей зупинення перебігу строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів та нарахування пені на весь період дії таких обставин. Таким документом є сертифікат (висновок, довідка, підтвердження), що видані Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною Торгово-промисловою палатою. На підставі вказаного документа поряд з іншими доказами, що можуть бути надані заінтересованою особою, доводиться існування причинно-наслідкового зв`язку між настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і невиконанням/несвоєчасним виконанням вимог частини третьої статті 13 Закону №2473-VIII.

Відповідно висновки судів попередніх інстанцій, які базуються виключно на листі Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 є передчасними.

При цьому, суди під час попереднього розгляду залишили поза увагою посилання позивача на наявність у нього сертифікату Донецької торгово-промислової палати за вих. №14001-22-0684 від 25.08.2022, про наявність якого позивач вказував як позовній заяві так і запереченнях на апеляційну скаргу відповідача, та який був долучений до матеріалів справи.

З наявного у справі сертифікату Донецької торгово-промислової палати за вих. №14001-22-0684 від 25.08.2022 вбачається, що такий засвідчує наявність форс-мажорної обставини по спірному зовнішньоекономічному контракту, а також визначає період дії таких обставин, їх дату настання та закінчення.

Тобто такий сертифікат стосується спірних правовідносин, однак суди попередніх інстанцій проігнорували його наявність та обставин, що з ним пов`язані не встановлювали.

Крім того, касаційний суд звернув увагу на те, що згідно акту перевірки Товариством під час проведення перевірки контролюючому органу також надавався сертифікат Донецької торгово-промислової палати за вих. №14001-22-0684 від 25.08.2022, як доказ виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин, однак такий не був врахований з посиланням на те, що сертифікат отримано через пів року після настання відповідних обставин, а не у період часу коли форс-мажор виник. При цьому позивач у позовній заяві вказує на безпідставність таких висновків контролюючого органу щодо неврахування відповідного сертифікату.

Отже, оскільки документом, який у розумінні частини шостої статті 13 Закону №2473-VIII підтверджує обставини настання і припинення форс-мажорних обставин для цілей зупинення перебігу строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів та нарахування пені на весь період дії таких обставин є сертифікат (висновок, довідка), що виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною Торгово-промисловою палатою, то відповідно сертифікат Донецької торгово-промислової палати за вих. №14001-22-0684 від 25.08.2022 має бути досліджений як доказ та за наслідками цього оцінений судом.

При цьому слід звернути увагу на те, що наявність сертифіката (висновку, довідки), виданого Торгово-промисловою палатою, не є беззаперечним та єдиним доказом, що підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Водночас необхідним є дослідження саме сукупності доводів і доказів, якими заінтересована особа обґрунтовує вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на можливість виконання нею, зокрема, вимог валютного законодавства.

На виконання вказівок Верховного Суду під час нового розгляду справи ретельно досліджено та проаналізовано сертифікат Донецької торгово-промислової палати за вих. №14001-22-0684 від 25.08.2022, доводи та докази, які пов`язані з обставинами, які ним засвідченні.

Так судом з пояснень представника позивача встановлено, що до моменту спливу граничного строку для надходження валютної виручки будь-яка комунікація з іноземною компанією ВАТ «Тяжмехпресс» не здійснювалась. Достовірні причини невиконання зобов`язань іноземною компанією зобов`язань (недобросовісність контрагента, встановлення російською федерацією заборон на здійснення відповідних платежів) фактично не відомі.

Доводи позивача про те, що порушення граничного строку для надходження валютної виручки спричинено форс-мажорними обставинами, а саме забороною, внаслідок введення з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 воєнного стану, здійснювати будь-які валютні операції з використанням російських рублів та учасником яких є юридична/фізична особа, яка має місцезнаходження в російській федерації (що зафіксовано в зазначеному сертифікаті) засновано на припущенні.

При цьому таке припущення є очевидно необґрунтованим, а відповідні обставини не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фактом порушення граничного строку для надходження валютної виручки, з урахуванням наступного.

Контрагентом ВАТ «Тяжмехпресс» не здійснювались спроби здійснити платіж на виконання зобов`язання в будь-якій валюті, що підтверджується листом АТ «АЛЬФА-БАНК» від 20.10.2022 № 1291/6, наданого на запит податкового органу (т. 2 а.с. 66).

Також, у вказаній відповіді АТ «Альфа-Банк» банківською установою підтверджено можливість у спірний період банками обміну російських рублів на міжнародному валютному ринку на іншу валюту у разі надходження коштів із-за кордону з посиланням на вимоги постанови Правління Національного банку України від 08.03.2022 № 44, якою внесено зміни до п. 17-2 постанови Правління Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 № 18.

Так, відповідно п. 17 постанови Правління Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 №18 уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції:

1) з використанням російських рублів та білоруських рублів;

2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь;

3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.

Водночас відповідно до пп. 2 п. 17-2. постанови Правління Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 № 18 заборони, визначені в пункті 17 цієї постанови, не поширюються на переказ коштів (крім російських рублів та білоруських рублів) на рахунки резидентів у банках за операціями з експорту товарів, повернення коштів за операціями з імпорту товарів. У разі надходження коштів із-за кордону в російських рублях/білоруських рублях за такими операціями банку дозволяється здійснити обмін цих коштів на міжнародному валютному ринку на іншу валюту (крім російських рублів/білоруських рублів) для її подальшого зарахування на рахунки клієнта.

Отже, станом на день граничного строку надходження валютної виручки (19.03.2022) відсутні законодавчо встановлені заборони на отримання резидентом України за операціями з експорту товарів валютних грошових коштів від нерезидентів будь-яких країн реєстрації, в будь-якій валюті, крім російських рублів та білоруських рублів. У разі надходження грошових коштів за експортними операціями в російських або білоруських рублях за такими операціями банку дозволяється здійснити обмін цих коштів на міжнародному валютному ринку на іншу валюту для її подальшого зарахування на рахунки клієнта.

Водночас, податковим органом під час проведення перевірки до Донецької торгово-промислової палати направлено запит від 31.08.2022 № 1223/6/35-00-07-05-10 щодо отримання кваліфікованої допомоги з наступного питання: чи підтверджує сертифікат від 26.08.2022 №1400-22-0684 настання форс-мажорних обставин для, які унеможливили виконання ВАТ «Тяжмехпресс» контрактних зобов`язань з оплати заборгованості в зазначений термін.

Донецька торгово-промислова палата у листі (відповіді) від 20.09.2022 № 109/12.1-20-03 повідомила, що заявником (позивачем) було зазначено, що борг у сумі 304 832 дол США сплачується в рублях РФ з урахуванням курсу дол США, встановленому ЦБ РФ на дату списання грошових коштів з рахунку ВАТ «Тяжмехпресс». Згідно з інформацією, отриманою від АТ «Альфа-банк», валютою платежу за контрактом від 12.03.2015 №21/10-15 є тільки російські рублі, а тому, враховуючи вимоги постанови Правління НБУ від 24.02.2022 № 18, кошти в російських рублях, які надійдуть від нерезидента в оплату за поставлений товар, не зможуть бути зараховані на поточний рахунок у цій валюті.

Тобто, заява ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» про засвідчення форс-мажорних обставин, що направлена до Донецької торгово-промислової палати містила інформацію про можливість здійснення розрахунків по експортному контракту від 12.03.2015 №21/10-15 виключно в рублях РФ та інформацію від АТ «Альфа-Банк», якою нібито підтверджується неможливість зарахування російських рублів на поточний рахунок підприємства.

Водночас матеріалами справи спростовано ту обставину, що валютою платежу за контрактом від 12.03.2015 № 21/10-15 є тільки російські рублі, оскільки додатковою угодою від 04.10.2018 № 23 п. 3.2 контракту викладено в наступній редакції: «Валюта контракту рублі РФ або долари США». Також, цією ж додатковою угодою п. 5.1 контракту викладено в наступній редакції «Форма оплати попередня оплата. Оплата здійснюється в доларах США або рублях Російської Федерації з врахуванням курсу долара США до рубля РФ, встановленого ЦБ РФ на дату списання грошових коштів з рахунку Покупця, по цінам даного контракту. А також, розділ 13 контракту доповнено банківськими реквізитами для оплати в доларах США.

Отже, висновки податкового органу про те, що сертифікат Донецької торгово-промислової палати від 26.08.2022 № 1400-22-0684 не підтверджує настання форс-мажорних обставин для цілей зупинення перебігу строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів та нарахування пені на весь період дії таких обставин у розумінні ч. 6 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», є вірними.

Інші висновки податкового органу для неприйняття сертифікати, у зв`язку з тим, що його отримано через пів року після настання відповідних обставин, а не у період часу коли форс-мажор виник, є хибними, проте вони не впливають на правомірність висновків відповідача в цілому.

Окрім того, позивач наголошує, що у зв`язку з обставинами непереборної сили, які є наслідком нападу РФ на Україну і триваючих воєнних дій, він був позбавлений можливості звернутися до суду в РФ з метою уникнення нарахування або призупинення нарахування пені за несвоєчасну оплату за контрактом від 12.03.2015 №21/10-15, передбаченої ч. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16.09.2024 у справі №520/6236/23, вплив форс-мажорних обставин на особливості нарахування пені за порушення особою валютного законодавства визначено безпосередньо нормою ч. 6 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин, якщо такі обставини зупиняють виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті.

Тобто підставою зупинення нарахування пені за несвоєчасну оплату за контрактом від 12.03.2015 № 21/10-15, передбаченої ч. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» є наявність форс-мажорних обставин, що обумовлюють неможливість виконання експортного договору (у цьому випадку - неможливість контрагента позивача здійснити оплату товару), а не будь-яких інших обставин, у тому числі тих, що обумовлюють неможливість позивача звернутися до суду за захистом своїх прав, що виникають з положень відповідного контракту.

У постанові від 27.02.2025 у справі № 520/2941/24 Верховний Суд зробив висновок щодо застосування норми ч. 6 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», відповідно до якого звернення до суду з позовною заявою і надання відповідних доказів та обґрунтувань є правом суб`єкта господарювання, а не договірним зобов`язанням. Також чинними законодавчими та іншими нормативними актами не встановлено обов`язку звернення до суду, а відтак обставини, що унеможливлюють (на думку позивача) звернення до суду помилково розцінювати як форс-мажорні обставини, які є підставою для звільнення від відповідальності за порушення вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Позивач також наголошує, що відповідно до п. 12.3. контракту від 12.03.2015 №21/10-15 сторони врегульовують розбіжності у претензійно-позовному порядку. Всі спори за цим контрактом підлягають розгляду в Арбітражному суді за місцем знаходження відповідача (у випадку цього спору таким місцем є РФ). На думку позивача, для уникнення нарахування або призупинення нарахування пені, передбаченої ч. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», він зобов`язаний спочатку звернутися з претензією до боржника-покупця продукції, а потім - до суду.

Однак, як зазначає позивач, у зв`язку з розпочатою 24.02.2022 війною РФ проти України, відправлення претензії, а в подальшому і позовної заяви Укрпоштою, або службою DHL неможливе. На підтвердження цього позивачем надана роздруківка з сайту ВАТ «Укрпошта» про поштову блокаду РФ з лютого 2022 року, а також лист АТ «ДХЛ Інтерненешнл Україна» від 14.02.2023 №83 про те, що служба DHL не приймає в Україні і не відправляє будь-які відправлення до РФ.

Водночас, позивачем покликається на необхідність сплати судового мити за подання позовної заяви до бюджету РФ.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що фактичні обставини встановлені у справі № 520/2941/24 дещо відрізняються від обставин даної справи з огляду на те, що у першій неможливість звернення до суду в Україні обґрунтовувалась позивачем знищенням доказів внаслідок обстрілу, а у цій справі йде мова про фактичну неможливість звернення до суду РФ.

Проте, суд відзначає, що матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що позивач мав намір на звернення з таким позовом.

Зокрема, позивач не надав доказів складення відповідних документів в претензійному порядку.

Покликання на неможливість направлення відповідних документів поштою суд сприймає критично, оскільки позивачем не доведено неможливість відповідного листування за допомогою електронної пошти, факсу, а інформація про відповідні засоби зв`язку контрагента міститься у листуванні (т. 1 а. с. 98).

При цьому позивачем не надано навіть доказів складення таких документів.

Отже, наведені вище аргументи позивача жодним чином не підтверджують неправомірність нарахування відповідачем пені за порушення позивачем термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та є спробою уникнення відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач довів правомірність свого рішення.

Між тим відповідач довів правомірність оскаржуваного рішення.

Приписами ст. 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Законні права та інтереси позивача не були порушені відповідачем у спірних правовідносинах, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування такого рішення слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України суд вирішує питання про розподіл судових витрат. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог суд вирішує покласти судові витрати на позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2025 року.

Суддя Сас Є.В.