Справа № 160/6936/25
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2025 рокуСправа №160/6936/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та бездіяльність, зобов?язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 , викладене у витязі з наказу від 01.02.2025 №117/нагд «Щодо врегулювання виплат колишньому військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_1 » у частині утримання надлишково виплаченого грошового забезпечення за період з 07.09.2024 по 30.09.2024 у розмірі 17 496,29 грн. (пункт 2 наказу);
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невиплаті в повному обсязі додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно періоду перебування на лікуванні у зв?язку з тяжким пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за січень, вересень та жовтень 2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю у виплаті додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно періоду перебування на лікуванні у зв?язку з тяжким пораненням, пов?язаним із захистом Батьківщини, за січень 2024 року (з 08.01.2024 по 31.01.2024);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені різницю у виплаті додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно періоду перебування на лікуванні у зв?язку з тяжким пораненням, пов?язаним із захистом Батьківщини, за вересень 2024 (з 01.09.2024 по 30.09.2024);
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно періоду перебування на лікуванні у зв?язку з тяжким пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за жовтень 2024 року (з 01.10.2024 по 10.10.2024);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити і нараховане відповідно до витягу з наказу від 01.02.2025 №117/нагд «Щодо врегулювання виплат колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 » грошове забезпечення за періоди 01.05.2024 по 13.05.2024 та з 20.08.2024 по 31.08.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час перебування на лікуванні позивачу не в повному обсязі виплачувалося грошове забезпечення. Також позивач вважає безпідставним рішення про утримання надлишково виплаченого грошового забезпечення за період з 07.09.2024 по 30.09.2024. У частині нарахування грошового забезпечення з 01.05.2024 по 13.05.2024 у сумі 38 709,68 грн. та з 20.08.2024 по 31.08.2024 у сумі 38 709,68 грн. із рішенням позивач погодився.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що у січні 2024 Позивач перебував на лікуванні з 08.01.2024 та отримав додаткову винагороду в повному обсязі, що підтверджується Довідкою про розміри щомісячних видів грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших виплат (№1669/819 від 30.01.2025). За жовтень - лише 10 днів, також без підстав для повної виплати. Щодо вересня - виплата була здійснена, але згодом частково утримана згідно з нормою п.9 розділу І Наказу №260, згідно з яким: грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов?язків у зв?язку з хворобою та перебуванням на лікуванні, але не більше чотирьох місяців, якщо інше не передбачено чинним законодавством.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази та пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України.
З матеріалів справи вбачається, що 07.01.2024 позивач отримав поранення: вибухова травма, вогнепальне осколкове сліпе поранення верхньої третини лівої гомілки з вогнепальним переломом обох кісток. Множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення правого стегна та гомілки в результаті ворожого мінометного обстрілу, знаходячись на позиції, під час захисту Батьківщини, внаслідок умисних протиправних дій з боку збройних сил Російської Федерації, а саме: під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області. Солдат ОСОБА_1 , перебував у засобах індивідуального захисту мав бронежилет і кевларовий шолом. На одязі та шоломі були сині смужки ідентифікаторів свій-чужий . Травма не пов?язана з вчиненням кримінального правопорушення чи навмисного нанесення собі тілесного ушкодження, чи самогубства, не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп?яніння, у звязку з чим на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2024 №43A була видана довідка про обставини травми від 08.01.2024 №111/3.
Первинну медичну допомогу було надано у ПХГ «Гаврилівка», що підтверджується первинною медичною карткою (форма 100) від 07.01.2024.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №525 відділення термічної травми (опікового) та реконструктивної хірургії КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 25.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні з 08.01.2024 по 25.01.2024.
З 25.01.2024 по 28.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «МКЛ №6 ДМР, де проведено операцію монтаж АЗФ на ліву гомілку, видалення сторонніх тіл, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №0124724 Відділення травматології №1 КНП «МКЛ №6 ДМР».
З 29.01.2024 по 31.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Немирівська міська лікарня» НМР, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 696.
З 31.01.2024 по 02.04.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Немирівська міська лікарня» НМР, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 638.
З 02.04.2024 по 13.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у шпиталі В/Ч НОМЕР_3 , що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №534.24.
З 13.05.2024 по 24.06.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Немирівська міська лікарня» НМР, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №2904.
З 24.06.2024 по 09.09.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у шпиталі В/Ч НОМЕР_3 , що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1048.24.
З 09.09.2024 по 01.10.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Немирівська міська лікарня» НМР, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №5552/476В.
З 01.10.2024 10.10.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у шпиталі В/Ч НОМЕР_3 , що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1668.24.
Згідно довідки про грошове забезпечення від 29.11.2024 №1669/4131, яку було надано із відповіддю від 30.11.2024 на запит позивача, додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 грн. за час перебування на лікуванні було виплачено у повному обсязі у лютому, березні, квітні, червні та липні 2024 року. У січні 2024 року було виплачено 19 354,84 грн, у травні та серпні 2024 року - по 61 290,32 грн. У вересні та жовтні додаткова грошова винагорода у розмірі 100 000 грн. не виплачувалась.
Відповідно до довідки про грошове забезпечення від 30.01.2025 №1689/819 ОСОБА_1 було нараховано додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000,00 грн. за період з січня по 07.09.2024.
Позивач вважаючи, протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 в розмірі 100 000 грн., у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікування в наслідок тяжкого поранення отриманого під час захисту Батьківщини, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин 1 - 2 статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина 4 статті 9 цього Закону).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).
У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває станом на час розгляду справи.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168.
У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.
Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Тобто, норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Так, судом встановлено, що підтвердженим є факт поранення та перебування позивача у відпустці для лікування після поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з безпосередньою участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у період з 07.01.2024 по 10.10.2024, а отримана травма позивача є травмою тяжкого ступеню.
Водночас суд наголошує, що оскільки додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, то застосування норм Постанови №168, яка регулює питання виплати додаткової винагороди, повинно відбуватися з урахуванням положень Закону №2011-ХІІ та прийнятого на його підставі Порядку №260.
Пункт 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачає, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку №260).
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) (далі - ВЛК) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
Разом з тим, суд зауважує, що згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
З огляду на зазначені норми Положення, висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.
Проте, суд зауважує, що з матеріалів справи не вбачається висновку ВЛК після 07.09.2024 про потребу в лікуванні в розумінні абзацу 3 пункту 9 розділу І Порядку №260.
Також суд звертає увагу, що повноваження командира військової частини щодо прийняття рішення (у формі наказу) про продовження виплати грошового забезпечення не є дискреційними з огляду на таке.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Водночас повноваження не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Застосовуючи вказаний підхід до обставин даної справи, суд зауважує, що повноваження командира військової частини щодо видання наказу про продовження виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні та перебування у відпустці за станом здоров`я не передбачають можливості діяти за власним розсудом, оскільки питання наявності/відсутності медичних показань для перебування військовослужбовця у відповідній відпустці належить до компетенції, зокрема, ВЛК.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 6.5 глави 6 розділу ІІ Положення для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.
Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження) (пункт 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення).

Загальний час безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні в закладах охорони здоров`я (установах), включаючи відпустку для лікування у зв`язку з хворобою та відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз - 10 місяців. Після закінчення визначеного строку перебування на безперервному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби. У разі визнання їх ВЛК непридатними до військової служби вони можуть бути подані до звільнення з військової служби до виписки із закладу охорони здоров`я (установи) (пункт 6.14 глави 6 розділу II Положення).

Відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК (пункт 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення).

Також пункт 6.35 глави 6 розділу ІІ Положення передбачає, серед іншого, що у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів.

Отже, визначення потреби військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я та встановлення необхідного терміну для відновлення функції і працездатності такого військовослужбовця відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.

Таким чином, у разі наявності висновку ВЛК про потребу продовження відпустки за станом здоров`я нормами Порядку №260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини: видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.

Дана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постанові від 16.05.2024 у справі №520/16191/23.

В матеріалах справи відсутні висновки ВЛК (в формі свідоцтва, довідки або протоколу) про потребу продовження терміну лікування після сплину чотирьохмісячного терміну або рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах, а тому з урахуванням абзацу 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260, військовою частиною правомірно не нараховано і не виплачено позивачу додаткову грошову винагороду за період з 07.09.2024 по 10.10.2024 включно.

Отже, утримання надлишково виплаченого грошового забезпечення за період з 07.09.2024 по 30.09.2024 у розмірі 17 496,29 грн. на підставі рішення командира військової частини НОМЕР_1 , викладене у витязі з наказу від 01.02.2025 №117/нагд «Щодо врегулюванні виплат колишньому військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_1 » є правомірним.

Відповідно до довідки військово - лікарської комісії від 08.10.2024 №1351 проведено медичний огляд ВЛК військової частини НОМЕР_3 08.10.2024. На підставі статті 62б графи І Розкладу хвороб, графи ТДВ Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Зазначена постанова ВЛК не є рівнозначною постанові ВЛК про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) (потребу в їх продовженні), а лише визначає придатність до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони, що не є тотожне відпустці для лікування (її продовженні).

Суд зазначає, що в матеріалах наявна довідка про нарахування додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. за період з 07.01.2024 по 06.09.2024, проте в матеріалах справи немає доказів виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди в повному обсязі за період з 07.01.2024 по 06.09.2024.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 77, 244-246, 255, 257 - 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та бездіяльність, зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно періоду перебування на лікуванні у зв?язку з тяжким пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини за січень 2024 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 різницю у виплаті додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно періоду перебування на лікуванні у зв?язку з тяжким пораненням, пов?язаним із захистом Батьківщини, за січень 2024 року (з 08.01.2024 по 31.01.2024).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю у виплаті додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно періоду перебування на лікуванні у зв?язку з тяжким пораненням, пов?язаним із захистом Батьківщини, за вересень 2024 року за період з 01.09.2024 по 06.09.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити нараховане відповідно до витягу з наказу від 01.02.2025 №117/нагд «Щодо врегулювання виплат колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 » грошове забезпечення за періоди 01.05.2024 по 13.05.2024 та з 20.08.2024 по 31.08.2024.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська