Справа № 620/13181/24
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 червня 2025 року

м. Київ

справа №620/13181/24

провадження № К/990/21513/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Новозаводського відділу у місті Чернігові Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

17 травня 2025 року зазначену касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку.

19 травня 2025 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Новозаводського відділу у місті Чернігові Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області, в якому просив:

- зобов`язати Управління Державної Міграційної Служби України в Чернігівській області скасувати та знищити номер УЗНР неповнолітнього позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та вивести його з реєстру ЄДДР України; у подальшому зобов`язати Управління Державної міграційної Служби України в Чернігівській області вести облік ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за: прізвищем, іменем, по батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

- визнати протиправною відмову Управління Державної Міграційної Служби України в Чернігівській області у видачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта громадянина України зразка 1994 року, у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку та заміною втраченого е-паспорта на паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

- зобов`язати Новозаводський відділ у місті Чернігові Управління Державної Міграційної Служби України в Чернігівській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку та заміною втраченого е-паспорта на паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до вимог Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 оскаржив їх у касаційному порядку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

При цьому за змістом пункту 8 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є типові справи.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:

1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;

2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.

У зразковій справі № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Так, у цій справі суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому суди, серед іншого, встановили, що позивачем надано згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру при оформленні паспорта громадянина України у формі ID-картки.

Таким чином, вказана адміністративна справа не має ознак зразкової справи № 806/3265/17 (суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів), а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 у спірному випадку застосуванню не підлягають, оскільки різняться встановленими фактичними обставинами.

Своєю чергою, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, визначених частиною другою статті 291 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 620/13181/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Новозаводського відділу у місті Чернігові Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська