Справа № 640/12276/22
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Київ справа №640/12276/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ,

Військової частини НОМЕР_2

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), в якому просить суд

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при виключенні 15 червня 2022 року зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за період з 15 червня 2022 року по день фактичного розрахунку.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 08 червня 2022 року № 89 позивача звільнено з військової служби у відставку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 червня 2022 року № 111 позивача з 10 червня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 червня 2022 року № 116 позивача з 15 червня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Як вказує позивач, 14 червня 2022 року він подав заяву, в якій просив, зокрема, надати компенсацію невикористаної частини основної відпустки за 2022 рік та надати грошову допомогу на оздоровлення.

15 червня 2022 року позивачем подано рапорти з проханням надати грошову компенсацію за неотримане речове майно, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, компенсацію невикористаної частини основної відпустки за 2022 рік в кількості 10 днів (3,3 календарних дні за кожен місяць служби, виходячи з загальної вислуги 17 років 2 місяці 25 днів), матеріальну допомогу за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань.

Також позивач вказує, що 03 лютого 2022 року направив поштою заяву з проханням надати довідку про вартість неотриманого речового майна, що належить до видачі, довідку про суму невиплаченого йому грошового забезпечення в тому числі матеріальної допомоги для оздоровлення за 2022 рік, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, а також просив повідомити, чи враховувалась при виплаті йому грошового забезпечення його вислуга в Збройних Силах за період з 05 червня 1977 року по 31 липня 1994 року, проте, відповіді, як вказує позивач, він не отримав, кошти перераховані не були.

На переконання позивача, вина відповідача полягає в тому, що останнім при проведенні розрахунку з позивачем при звільненні (виключенні зі списків особового складу військової частини) не було своєчасно виплачено належні до отримання позивачем суми коштів при звільненні, зокрема, грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога, грошова компенсація за неотримане речове майно, додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Позивач у своїй позовній заяві також наголосив, що він не надавав своєї згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2022 року № 116 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Посилаючись на норми законодавства, представник відповідача 1 зазначає, що у позивача, зарахованого на всі види грошового забезпечення військової частини відповідно до Указу Президента та звільненого зі служби в особливий період, не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було ним отримане під час проходження служби.

Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується виключно за наявності коштів.

Представник відповідача 1 зазначає, що у рапорті позивача про виплату йому коштів для вирішення соціально-побутових питань не відповідає окремому наказу Міністра оборони України № 30, а станом на час звільнення позивача із Збройних Сил України кошторисом не було передбачено коштів на вирішення соціально-побутових питань.

За твердженням представника відповідача 1, позивачу всі належні платежі при звільненні були виплачені вчасно, окрім додаткової винагороди, яка виплачувалась у відповідності до окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29, а в подальшому, до розділу ХХХІV наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260. Представник відповідача 1 вказує, що оскільки додаткова винагорода не входить до складу грошового забезпечення і є нерегулярним платежем, то дану категорію виплат слід розглядати окремо.

Також представник відповідача 1 послався й на практику Верховного Суду щодо зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 зазначив також й про те, що військова частина НОМЕР_1 є відокремленим підрозділом військової частини НОМЕР_2 , не має власних особових рахунків та не є розпорядником будь-яких бюджетних коштів.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача 1, викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву послався на те, шо відповідачем 1 самостійно визнано, що ним не було виплачено позивачу додаткову винагороду.

Також представник позивача зазначив, що у позовній заяві вказано, що вислуга в Збройних Силах України за період з 05 червня 1977 року по 31 липня 1994 року складала 17 років 1 місяць 26 днів, однак як вбачається з грошового атестату від 15 червня 2022 року № 154 та з картки особового рахунку у 2024 році надбавка за вислугу років позивачу не виплачувалась, що суперечить, на думку представника позивача, вимогам Порядку № 260, а тому, як вважає представник позивача, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки була розрахована невірно, оскільки не була врахована ні надбавка за вислугу років (40%), ні тривалість відпустки, яка мала бути 10 днів за 3 місяці служби.

Співвідповідач будь-яких письмових пояснень, відзиву або заперечень проти позову до суду не надав.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та останньому наданий строк для усунення недоліків.

Позивачем 19 серпня 2022 року через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва подано «уточнену позовну заяву» разом з документом про сплату судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання вимог Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ, адміністративна справа № 640/12276/22 передана на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25 жовтня 2023 року для розгляду адміністративної справи № 640/12276/22 визначено суддю Київського окружного адміністративного суду Жука Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року адміністративна справа № 640/12276/22 прийнята до провадження суддею Жуком Р.В., вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати до суду інформацію щодо нарахованих та виплачених сум при звільненні позивача, а саме: грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, матеріальної допомоги за 2022 рік, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року до участі у справі залучено Військову частину НОМЕР_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року Військову частину НОМЕР_2 виключено з числа третіх осіб та залучено до участі у справі у якості співвідповідача.

Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а частиною другою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Згідно наданої суду копії Витягу з наказу Начальника Регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 08 червня 2022 року № 89 відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено у відставку за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі майор ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до наданої суду копії Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 червня 2022 року № 116, позивача з 15 червня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Також з матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2022 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про вирішення питання щодо видачі йому грошового, речового атестату, а також військово-резервних документів.

Крім того, 13 та 14 червня 2022 року позивачем командиру військової частини НОМЕР_1 подано рапорти про:

1) вирішення питання щодо компенсації його заробітної плати за період перебування на службі в м. Миколаїв в частині прострочення терміну його звільнення та вибуття до м. Києва в розмірі біля 1 500,00 грн щоденно;

2) вирішення питання щодо компенсації його заробітної плати за період перебування на службі в м. Миколаїв в частині прострочення терміну його звільнення та вибуття до м. Києва в розмірі посадового окладу, надбавок, премій та додаткової винагороди згідно діючого законодавства, а також надання компенсації невикористаної частини основної відпустки за 2022 рік та надання грошової допомоги на оздоровлення згідно Закону України;

3) надання грошової компенсації за неотримане речове майно згідно постанови кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178;

4) надання грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік;

5) надання компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік в кількості 10 днів (3,3 календарних дні за кожен місяць служби, виходячи з загальної вислуги 17 років 2 місяці 25 днів);

6) надання матеріальної допомоги за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань, зокрема, відновлення помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , що постраждало від обстрілів збройних сил рф в період з 06 по 20 березня 2022 року під час повномасштабного вторгнення.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували факт надання відповіді відповідачем 1 щодо кожного з вищевказаних рапортів.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

V. Оцінка суду.

Перед наданням правової оцінки обґрунтованості аргументам, наведеним учасниками справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У частині першій статті 47 КАС України зазначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Слід зазначити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна предмета і підстав позову не допускається.

Так, в межах розгляду даної адміністративної справи предметом позову є несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільненні з військової служби, підставами позивача, своєю чергою, на думку позивача, є невиплата йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, грошової компенсації за неотримане речове майно, додаткової винагороди відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Враховуючи положення частини другої статті 9 КАС України, а також зважаючи на те, що суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати під час розгляду справи по суті підстави або предмет позову, та одночасно підстави разом з предметом позову, суд доходить висновку, що розгляду підлягають саме позовні вимоги щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача, без надання правової оцінки обставинам щодо наявності/відсутності у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, грошової компенсації за неотримане речове майно, додаткової винагороди відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та їх розміру.

Так, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно із приписами частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною четвертою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII) передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно із пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, позивач обґрунтовуючи заявлені ним позовні вимоги, посилається на наявність в нього права на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, грошової компенсації за неотримане речове майно, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . В свою чергу, відповідач 1 заперечує такий факт.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що між позивачем на відповідачем фактично виник спір саме щодо встановлення факту наявності або відсутності у позивача права на отримання при виключенні зі списків з особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, грошової компенсації за неотримане речове майно, додаткової винагороди відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно, їх розміру, а також спір щодо відсоткового значення надбавки за вислугу років, розрахунку вислуги років, зарахування до служби в Збройних Сила України певного періоду військової служби тощо.

Таким чином, суд доходить висновку, що лише після встановлення наявності у позивача права на отримання вказаних вище виплат, у нього може виникнути право на звернення до суду (у разі виникнення спору щодо розміру сум належним до виплати при виключенні зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення) з вимогою про середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, зважаючи, що судовому захисту підлягають лише порушені права, а на теперішній час у суду відсутні підстави вважати, що права позивача порушені, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що позивач дійсно мав право на отримання при виключенні зі списків з особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги, грошової компенсації за неотримане речове майно, додаткової винагороди відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , які протиправно не були виплачені відповідачами, враховуючи підстави та предмет даного позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги є такими, що заявлені на майбутнє, а відтак задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно частини другої статті 2 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

VI. Судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-262, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.