Справа № 400/2472/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 р. № 400/2472/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, вул. Надії Алексєєнко, 106,м. Дніпро,Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49008, пл. Соборна, 3,м. Слов`янськ,Донецька обл., Краматорський р-н,84122 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання протиправним та скасування рішення від 21.10.2024 року № 35; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського кружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка), та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1), до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2), в якій позивач просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №35 від 21.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Миколаївській області зарахувати до страхового стажу період роботи згідно записів трудової книжки з 01.09.1991 по 30.11.1995

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Миколаївській області повторно розглянути заяву від 14.10.2024 про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона звернулась до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області їй було відмовлено в задоволенні цієї заяви, з огляду на те, що в неї відсутній необхідний страховий стаж. Такого висновку орган Пенсійного фонду України дійшов з огляду на те, що до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 01.09.1991 по 30.11.1995 за трудовою книжкою позивачки, оскільки назва підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства, куди було прийнято на роботу, інформація про перейменування підприємства відсутня. Позивачка, з посиланням на практику Верховного Суду, зазначає що на неї не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці. Відтак позивачка вважає відмову Пенсійного фонду протиправною, просить позов задовольнити.

18.03.2025 суд відкрив провадження у справі, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, встановив сторонами строк для подання заяв по суті.

31.03.2025 на адресу суду від відповідача 2 надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії, встановлено, що до страхового стажу не підлягають зарахуванню періоди роботи, згідно трудовою книжкою НОМЕР_1 з 01.09.1991 по 30.11.1995, оскільки назва підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства, куди було прийнято ОСОБА_1 на роботу, інформація про перейменування підприємства відсутня . Відповідач 2 стверджує, що його рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства. Відповідач 2 просить відмовити в задоволенні позову як безпідставному.

Відповідач 1 не погодився з позовом з аналогічних мотивів, що підтверджується відзивом, який надійшов до суду 02.04.2025. Відповідач 1 зазначає, що орган Пенсійного фонду України дійшов правомірного висновку про відсутність у позивачки необхідного страхового стажу, з огляду на недоліки трудової книжки, заповненої з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач не скористалася своїм правом на подання відповіді на відзив.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не є спірним, що 14.10.2024 року позивач звернулася з заявою для призначення пенсії за віком.

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено відповідача 2.

Розглянувши подані заявником документи відповідач 2 21.10.2024 прийняв рішення № 35 про відмову в призначенні пенсії. За висновком органу Пенсійного фонду України у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Позивач не погодилася з відмовою у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду.

Вважаючи неправомірною відмову відповідача 2 у призначенні пенсії за віком, позивачка звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-ІV від 09.07.2003 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Як вбачається зі змісту спірного рішення відповідача 2 від 21.10.2024, позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування рішення, відповідачем зазначено про те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудовою книжкою НОМЕР_1 , з 01.09.1991 по 30.11.1995, оскільки назва підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства, куди було прийнято на роботу, інформація про перейменування підприємства відсутня.

В матеріалах справи є копія трудової книжки серія НОМЕР_2 від 19.08.1977, яка містить, зокрема, такі записи.

Запис № 15 від 01.09.1991 підтверджує прийняття на роботу в мале підприємство «Наіс» на посаду швачки за наказом № 17 віл 01.09.1991. Запис № 16 про звільнення за власним бажанням, здійснений МП «Наіс» 18.08.1994, містить напис про недійсність, завірений підписом і відбитком печатки товариства з обмеженою відповідальністю «Сталкер». Запис № 18 від 30.11.1995, також зроблений товариством з обмеженою відповідальністю «Сталкер», свідчить про звільнення по ст.38 КЗпП України по догляду за дитиною шкільного віку.

З аналізу цих записів вбачається, що дійсно є невідповідність у назві і організаційно-правовій формі підприємства, на яке позивачку було прийнято на роботу 01.09.1991 (мале підприємство «Наіс») і підприємства, з якого позивачка звільнилась 30.11.1995 (товариство з обмеженою відповідальністю «Сталкер»).

Відомостей про реорганізацію малого підприємства «Наіс» в товариство з обмеженою відповідальністю «Сталкер» матеріали пенсійної справи не містять.

Натомість, до матеріалів справи позивачка додала довідку Державного архіву Миколаївської області від 05.12.2024 № І-839/03-05, надану на запит від 03.12.2024. Довідкою Державний архів повідомив, що документи з кадрових питань (особового складу) малого підприємства «Наіс» м. Миколаїв до архіву на зберігання не надходили, тому підтвердити факт роботи ОСОБА_1 у 1991-1995 рр неможливо.

Суд враховує, що на момент внесення зазначених відомостей до трудової книжки позивачки ведення трудових книжок працівників регулювалося Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція № 162), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58).

Згідно з п.2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Також, п. 2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу Відомості про робот " у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно з п. 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією №58, яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо внесення достовірних відомостей про працівника під час заповнення трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій № 162 та № 58.

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Окрім того, на підставі пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка зверталася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Суд зазначає, що в даному випадку, відповідачем 2 при прийнятті рішення від 21.10.2024 про відмову у зарахуванні до загального стажу та у призначенні пенсії позивачці, не було досліджено належним чином періоди її роботи.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Орган, що призначає пенсію, надає допомогу у разі звернення із заявою про призначення пенсії непрацюючим особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії (п.3.3 Порядку №22-1).

Під час судового розгляду встановлено, що відповідачем 2 не дотримані державні гарантії реалізації позивачем своїх прав, передбачених Законом №1058-V.

В даному випадку, орган Пенсійного фонду України не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, викладеної у трудовій книжці на підтвердження стажу позивача.

При цьому, суд звертає увагу відповідача 2 на те, що у разі неможливості одержання таких документів, він мав установити трудовий стаж на підставі показань свідків.

Відтак, слід визнати, що відповідач без належного з`ясування обставин, пов`язаних з трудовою діяльністю позивачки в період з 01.09.1991 по 30.11.1995, записи про яку внесені до трудової книжки з певними недоліками, дійшов висновку про виключення цього періоду зі страхового стажу і відмови у призначення пенсії.

Отже, спірне рішення є необґрунтованим, а відтак, підлягає скасуванню.

Аналіз змісту наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 свідчить, що вона містить відомості про роботу з 01.09.1991 по 30.11.1995.

Слід звернути увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, твердження відповідачів про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивачки у зв`язку з тим, що назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства, в яку заявниця була прийнята, є безпідставними.

Суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та ефективним. Отже, суд дійшов висновку, що зобов`язання органу Пенсійного фонду України зарахувати до стажу роботи спірні періоди, а також повторно розглянути заяву позивача від 14.10.2024, є належним способом захисту порушеного права.

Що стосується пенсійного органу, який має повторно розглянути заяву позивачки від 14.10.2024 про призначення пенсії за віком, суд зауважує, що згідно Порядку 22-1 , після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Оскільки спірне рішення судом скасовується, слід виходити з того, що заява підлягає повторному розгляду саме тим органом Пенсійного фонду України, до якого її було направлено.

Таким чином, здійснити дії з повторного розгляду заяви від 14.10.2024 має ГУ ПФУ в Донецькій області, як орган, на розгляді якого перебуває подана заява, яка після скасування відповідного рішення за наслідками її розгляду, фактично не є розглянутою.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надала квитанцію про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань органу Пенсійного фонду України, яке прийняв оскаржуване рішення (відповідач 2).

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106,м. Дніпро,Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49008 ) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008) задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №35 від 21.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.09.1991 по 30.11.1995 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1

4.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 про призначення пенсії за віком.

5.В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106,м. Дніпро,Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49008 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко

Рішення складено в повному обсязі