Справа № 641/2073/25
Суддя: Музиченко В. О.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Слобідський районний суд міста Харкова
Провадження № 2-а/641/80/2025 Справа №641/2073/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Музиченко В.О.

за участю секретаря судового засідання Микитюк В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора роти тактико-оперативного реагування батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанту Будніченка Дениса Ігоровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просить суд: визнати дії відповідача щодо відмови у перенесенні розгляду справи про адміністративне правопорушення незаконними, визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА № 4281106 від 16.03.2025 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 16.03.2025 року до припаркованого за адресою: м. Бориспіль вул. Київський шлях, 108, з дотриманням вимог ПДР України транспортного засобу марки Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_1 , в якому він перебував, підійшов поліцейський старший лейтенант поліції Будніченко Д.І., який повідомив про те, що проти нього буде розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що в нього є підстави вважати, що позивач нібито порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 «Рух тільки ліворуч», а саме поїхав прямо з відповідної смуги руху. Зважаючи на необхідність отримання професійної правової допомоги під час підготовки до розгляду і в процесі розгляду справи, не маючи можливості отримати її на місці, ним було подано письмове клопотання про перенесення розгляду справи на інший день і час, проте поліцейським було протиправно відмовлено в задоволенні його клопотання та розгляд справи продовжився. У процесі розгляду справи та ознайомлення з доказами, ним було надано усні пояснення, що хоч на відеозаписі і видно, що подія адміністративного правопорушення має місце бути і транспортний засіб проїхав прямо зі смуги для руху тільки ліворуч, проте на ньому не видно саме правопорушника, не визначено хто був водієм транспортного засобу у процесі руху. Він заперечив свою вину, а давати будь-які коментарі з приводу того, що робив він особисто і хто був водієм транспортного засобу у момент проїзду перехрестя, відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. Проте зазначені пояснення не вплинули на упереджену позицію відповідача, в результаті відносно нього була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає прийняту постанову незаконною, оскільки було відмовлено у його клопотанні про перенесення розгляду справи для отримання правової допомоги, відсутність достатніх доказів вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 26.03.2025 року, відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

02.04.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача інспектора Будніченка Д.І. в якому зазначено, що правопорушення було зафіксоване на відео-реєстратор з службового авто, після чого авто було зупинено. Після зупинення авто відеозапис здійснювався на нагрудний відео-реєстратор поліцейського. Зазначив, що після зупинки автомобіля з нього ніхто не виходив, коли він підійшов до автомобіля, то у ньому знаходився лише позивач, який був пристебнутий паском безпеки. Приймаючи рішення відхилити клопотання позивача про відкладення розгляду справи він діяв в межах своїх дискреційних повноважень, як особою, що уповноважена розглядати та приймати рішення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП, тому з урахуванням обставин справи, ним було відмовлено у відкладені розгляду справи, оскільки це було недоцільним. Відмова у клопотанні про відкладення розгляду справи не тягне за собою порушення з боку поліцейського прав позивача, закріплених у ст. 268 КУпАП та не може бути підставою для скасування постанови. Просив у задоволенні позову відмовити. До відзиву надав диск з записом зі службового відео-реєстратора та нагрудної камери.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач Інспектор роти тактико-оперативного реагування батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенант Будніченко Д.І. надав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач Департамент патрульної поліції, в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4281106, 16.03.2025 року о 10:22 в м. Бориспіль, вул. Київський шлях 90, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимогу знаку 5.16 «Рух тільки ліворуч», тим самим здійсним рух прямо, чим порушив п. 8.4ґ ПДР України за що передбачена відповідальністю відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП.

Постановою інспектора роти тактико-оперативного реагування батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта Будніченка Д.І. серії ЕНА № 4281106 від 16.03.2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до п. 2.3 б ПДР водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків.

П. 8.4ґ ПДР України визначає інформаційно-вказівні дорожні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Дорожній знак 5.16 «Рух по смугах» показує дозволений напрямок руху по смузі.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом був оглянутий відеозапис зі службового відеореєстратора патрульної поліції, на якому зафіксовано, що о 10:22:21 службове авто поліції рухається по вул. Київський шлях в м. Бориспіль та наближається до регульованого перехрестя. В крайній лівій смузі з`являється транспортний засіб Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_1 , який рухається в напрямку перехрестя та проїжджає перехрестя рухаючись прямо. Після цього транспортний засіб поліції рухається слідом за транспортним засобом Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_1 , подає знак зупинки і після зупинки поліцейський підходить до вказаного транспортного засобу. Після зупинки автомобіля, відеозапис продовжує здійснюватись на нагрудну камеру поліцейського № 476412. З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що о 10:24:08 поліцейський виходить з службового транспортного засобу та підходить до зупиненого автомобілю марки Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_1 . О 10:24)21 поліцейський підійшов до дверей автомобіля і в кадр потрапляє водій, який був встановлений як ОСОБА_1 , останній був в автомобілі один та пристебнутий паском безпеки. Будь-які інші особи в автомобілі були відсутні.

При цьому суд зазначає, що з наданих відеозаписів вбачається, що автомобіль Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у крайній лівій смузі у дії знаку 5.16 «Рух по смугах», ігноруючи вимоги знаку, який передбачав рух тільки ліворуч поїхав прямо та з урахуванням особливості дорожньої розмітки, порушуючи правила дорожнього руху виїхав на зустрічну смугу. Відеозапис від моменту вчинення правопорушення до зупинення транспортного засобу вівся безперервно, тому твердження позивача, що поліцейський підійшов до припаркованого відповідно до вимог ПДР України автомобіля є безпідставні, оскільки автомобіль був зупинений на вимогу поліцейського. Також судом встановлено, що в автомобілі марки Hyundai i30 д.н.з. НОМЕР_1 перебувала лише одна особа, водій, який надав документи, що він є ОСОБА_1 . Інші особи в автомобілі були відсутні.

Пунктом 1.3. ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил, а також бути взаємно ввічливими. Пунктом 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Пунктом 8.4.ґ ПДР дорожні інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила. Пунктом 33 ПДР України вказівний знак 5.16 Напрямки руху по смугах, показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Наявність дорожнього знак 5.16 "Напрямки руху по смугах", за смугою якою рухався позивач було зафіксовано на службовий відеореєстратор.

Позивачу було повідомлено, що розгляд справи відбуватиметься на місці, після чого було ознайомлено з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

На місці зупинки транспортного засобу позивач скориставшись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою отримання правової допомого. Клопотання позивача було розглянуто та у його задоволені було відмовлено.

Так, чинним законодавством України не закріплено імперативного обов`язку поліцейського забезпечувати захисником особу, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення під час її розгляду, крім випадків визначених законом.

Оскільки норми закону, яка зобов`язує поліцейського забезпечувати правову допомогу особі під час розгляду справи, чинним законодавством не встановлено, а тому аргументи позивача про порушення інспектором порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та його права на захист є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд звертає увагу, що закон зобов`язує поліцейського роз`яснити особі право мати захисника та користуватися правовою допомогою, проте таке право особа може реалізувати шляхом вчинення певних активних дій, як то заявити клопотання про залучення захисника, або здійснити телефонний дзвінок з метою отримання консультації правового характеру та/або вчинення інших дій, з яких поліцейський може і повинен зрозуміти про наміри особи скористатися такою допомогою.

У контексті рішення Конституційного Суду України (у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000) визначено, що положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги.

Зважаючи на обставини даної справи можна констатувати, що позивач є спеціальним суб`єктом адміністративного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху водієм, тобто фізичною осудною особою, яка досягла вісімнадцятирічного віку і не підпадає під зазначений вище перелік осіб, у випадках з якими законом передбачено забезпечення надання правової допомоги відповідними державними органами, їх посадовими та службовими особами.

Суд наголошує, що позивач скористався своїм правом заявити клопотання, яке було розглянуто та у його задоволенні відмовлено. При цьому суд зазначає, що відмова у задоволенні клопотання не можу розцінюватись як порушення поліцейським положень визначених ст. 268 КУпАП.

Згідно ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Встановивши факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП поліцейським, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем Правил дорожнього руху, маючи відповідні повноваження, зроблено висновок про необхідність притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відтак, складаючи спірну постанову, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloranandFrancisv.TheUnitedKingdom»)[GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд враховує, що за ст.71КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначене положення поширюється на доказування правовірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з яким закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Частиною третьою статті 286КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду, за таких обставин, витрати пов`язані з розглядом справи компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 5 10, 72 77, 90, 139, 241 246, 250, 268 272, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інспектора роти тактико-оперативного реагування батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанту Будніченка Дениса Ігоровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, у справах заст. 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Відповідач: Інспектор роти тактико-оперативного реагування батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенант Будніченко Денис Ігорович, Київська область, м. Бориспіль, вул. Романа Шухевича, 4.

Суддя - В. О. Музиченко