Справа № 727/5493/25
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/5493/25
Провадження № 2-а/727/134/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі:

головуючого судді - Слободян Г.М.

за участю: секретарки судових засідань - Ковбінька Н.

сторін по справі:

позивача ОСОБА_1 та в його інтересах представника, адвоката Померанської Г.І розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , юридична адреса АДРЕСА_2 ; місце знаходження: АДРЕСА_3 про визнання протиправної та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №352 від 29.04.2025 року про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закриття провадження у справі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилаються на те, що позивач ОСОБА_1 у 2024 році за допомоги за стосунку Резерв + вчасно оновив облікові дані, що підтверджується Витягом із застосунку Резерв+. Вказують на те, що 18.04.2025 позивача зупинили представники ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з поліцейським для перевіряння посвідчувальних документів, після чого повідомили йому, що він перебуває у розшуку та доправили його до приміщення міського ТЦК та СП, що за адресою АДРЕСА_3 . Зазначають, що згодом стало відомо, що причиною затримки позивача стало те, що він, будучи військовозобов`язаним, перебуваючи на військовому обліку та отримавши повіску, що була надіслана йому поштою у січні 2025 року, не з`явився до вказаного відділу ТЦК, чим порушив вимоги ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Посилаються на те, що позивач не отримував поштового повідомлення, йому не було відомо про надіслану йому повістку, про що він і повідомив ТЦК та СП. Однак, вказують на те, що 29.04.2025 року відбувся розгляд адміністративної справи щодо позивача з порушенням встановленої процедури, оскільки засідання фактично не відбулось, розгляд питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбувся кимось із посадовців ТЦК та СП, якого він навіть не бачив, так очікував за дверима, а через певний час працівник ТЦК та СП вийшов з кабінету і передав йому виготовлену постанову згідно якої позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210-1. Вказують на те, що фактично у позивача не було змоги надати пояснення, заперечення, та висловити свою позицію, чим були порушені його права. Окрім того, зазначають, що докази щодо направлення повістки засобами поштового зв?язку відсутні в матеріалах справи. Мотивуючи заявлені позовні вимоги, посилаються на те, що до протоколу про адмінправопорушення, а, відповідно і до справи, не додані докази, котрі свідчать про те, що позивачу дійсно направлялась повістка. Вважають, що оскільки доказів сповіщення позивача за наявним номером телефону про надходження рекомендованого листа до справи про адміністративне правопорушення не долучено, як і доказів направлення такої кореспонденції, то ТЦК та СП могли проігнорувати встановлений порядок направлення повістки, або направити іншим, абсолютно невідомим способом, щоб позивач не отримав повістку. Зазначають також, що працівники ТЦК та СП не повідомили позивача про те, з якою метою він викликався, зважаючи на те, що його облікові дані оновлені вчасно. Окрім того, вказують і на те, що адміністративне стягнення накладене на позивача постановою, що винесена ли 29.04.2025 року, поза межами строку, котрий встановлений законодавцем - три місяці з дня виявлення, а саме згідно повістки 25.01.2025 року.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову №352 від 29.04.2025 року та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.05.2025 року відкрито провадження по справі.

22.05.2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 за довіреністю Бичков І.Г., скерував до суду відзив на позовну заяву. Вказує на те, що 14.01.2025 позивачу засобами поштового зв`язку з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його місця проживання уточнену протягом 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних була направлена повістка N? 1939131. Посилається на те, що позивач вимогу направленої йому повістки не виконав своєчасно до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не прибув про поважність причин неявки не повідомив. Зазначає, що відповідно до інформації наявної в протоколі N?352 та Реєстрі «Оберіг» позивачем особисто була уточнена адреса місця проживання, а саме ( АДРЕСА_4 ). На думку відповідача, позивачем при уточнені контактних даних навмисно не було вказано номер квартири в якій він проживає за адресою АДРЕСА_4 . Вказує на те, що відповідно до пп.2 п. 41 Постанови N?560 поштова відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою» є належним підтвердженням оповіщення військовозобов?язаного з подальшим обов?язком прибуття до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Посилається на те, що підтвердженням належного оповіщення позивача є копія конверту рекомендованого відправлення, довідки АТ «Укрпошта» з печаткою, датою проставлення відмітки та копією трекінгу відправлень АТ «УкрПошта», а відтак постанова винесена правомірно. Просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з безпідставністю.

27.05.2025 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Померанська Г.І. направила на електронну адресу суду відповідь на відзив. Вказує на те, що у відзиві міський ТЦК та СП стверджує, що ОСОБА_1 умисно не вказав номер квартири при уточненні даних у застосунку Резерв+, проте, в такому разі відовідач мав би дослідити обставини, які стосуються невчасного (або неповного) уточнення даних, але не обставин стосовно неприбуття за повісткою. Однак, складеним протоколом та постановою позивачу ставиться у вину те, що він не прибув вчасно до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що відповідач не довів того, що не мав доступу до даних позивача, навпаки направленням повістки з метою уточнення даних міський ТЦК та СП підтвердив те, що адреса мала містити ще й квартиру. Однак при уточненні своїх даних у 2024 році позивач вірно заповнив дані. Представник позивача звертає увагу на те, що навіть якщо припустити, що позивач не вказав номер квартири, то не зрозуміло яким чином відповідач міг знати, що адреса потребує уточнення і направити відповідну повістку. Вважає, що відповідач знав, що адреса вказана невірно і вислав повістку з метою уточнення даних, оскільки якби у відповідача не було інформації щодо точної адреси позивача, тоді є логічним запитання, з якою метою надіслана повістка ссаме для уточнення даних. На думку представника позивача, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 точно знав відомості про те, де проживає та зареєстрований позивач ОСОБА_1 , що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначає, що з наданих відповідачем доказів рекомендованого поштового відправлення не можливо відслідкувати чи належним чином працівник поштового відділення здійснював оповіщення позивача про наявність для нього повістки від відповідача та чи не вказана неправильна адреса позивача саме з вини владного органу. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач ОСОБА_1 , та в його інтересах адвокат Померанська Г.І., у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача за довіреністю Бичков І.Г., в судове засідання не з`явився, до суду скерував заяву про розгляд справи за його відсутності; у задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд зважає на наступне.

Відповідно до ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Досліджені докази та застосовані норми права.

Судом належними та допустимими доказами встановлено, що згідно постанови про адміністративне правопорушення №352 від 29.04.2025 року, ОСОБА_1 , будучи військовозобовязаним та перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримавши УкрПоштою повістку ГШ про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 24.01.2025 р., у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився. Своїми протиправними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000 гривень (а.с.18-20).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ЧМТЦК(ООЦМ) №352 від 18.04.2025 року, ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_5 , не з`явився за повісткою №1939131, виданою на 24.01.2025 о 14:00 для уточнення даних, чим порушив вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та допустив бездіяльність, що підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.21-22, 40).

Відповідно до військово-облікового документа (Резерв+) від 03.05.2025, ОСОБА_1 перебуває на обліку як військовозобов`язаний до 03.05.2026 року. Згідно з даними цього документа, він є непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Вказано, що дані оновлені вчасно (а.с.23).

Відповідно до ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про проти-правність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відпо-відача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопору-шення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністра-тивне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної від-повідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання-ми технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, ві-деозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагля-ді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки до-рожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими доку-ментами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному до-слідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміні-стративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови про адміністративне правопорушення №352 від 29.04.2025 року, на ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000 гривень, у зв`язку з тим, що будучи військовозобовязаним та перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримавши УкрПоштою повістку ГШ про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 24.01.2025 р., позивач ОСОБА_1 у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився, чим порушив вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно п.15 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яка затверджена постановою КМУ 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок) керівники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/ або з отриманням розпорядження відповідного керівника обласного (Київського та ІНФОРМАЦІЯ_6 з визначеними строками та обсягами призову резервістів та військовозобов`язаних мають серед іншого такі повноваження: у тому числі вживають заходів разом з представниками територіальних органів (підрозділів) поліції до адміністративного затримання та доставляння до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які відмовляються від отримання повісток або порушили правила військового обліку.

Відповідно до П.52 Порядку, під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фотота відеофіксації. У разі коли під час перевірки військово-облікового документа встановлено, що особа перебуває на військовому обліку в розвідувальних органах, то процес фото- і відеофіксації пред`явлення такими особами документів не здійснюється.

Так, у ході перевірки документів перевіряється приналежність громадян щодо військового обов`язку, звіряються їх персональні дані, дані військовооблікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки). Із зазначеною метою представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби та поліцейські можуть використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Разом з цим, суд звертає увагу і на те, що у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Так, зі змісту постанови вбачається, що підставою для її винесення стало те, що позивач ОСОБА_2 , будучи військовозобов`язаним, не з`явився за повісткою №1939131, сформованою для виклику на 24.01.2025 року, чим на думку відповідача, порушив правила військового обліку під час дії особливого періоду.

Позивач стверджує, що не отримував повістку, не був повідомлений про її надходження поштовим відправленням або будь-яким іншим способом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що у 2024 році за допомоги застосунку Резерв + він вчасно оновив облікові дані про себе, зокрема заповним відомості про місце проживання, номер телефону, зазначені інші дані, котрі вимагаються. Вказав на те, що 18.04.2025 його зупинили представники ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з поліцейським для перевірки посвідчувальних документів, та повідомили йому про те, що він перебуває в розшуку. Зазначив, що представники відповідача доправили його до приміщення міського ТЦК та СП, який знаходиться в АДРЕСА_3 .

Оскільки позивач не отримував поштового повідомлення, йому не було відомо про надіслану йому повістку. А відтак, він за об?єктивних причин не міг прибути до ТЦК та СП у визначений повісткою час, про що позивач і повідомив посадовців ТЦК та СП. Позивач стверджує, що 29.04.2025 року розгляд питання про притягнення його до адміністративної відповідальності відбувся за його відсутності, оскільки він чекав за дверима, котримсь з посадовців ТЦК та СП, якого він навіть не бачив. ІНФОРМАЦІЯ_7 вийшов з кабінету і передав йому виготовлену постанову, а тому у нього не було змоги надати пояснення, заперечення, вислловити свою позицію.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано жодного доказу того, що повістка №1939131 була вручена позивачу особисто або що її вручення відбулося належним чином відповідно до законодавства.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення додані наступні докази: витяг з реєстру "Оберіг", копія рапорту поліції, копію паспорта позивача, копія повістки.

Суд зауважує на тому, що доказів сповіщення позивача за наявним номером телефону про надходження рекомендованого листа до справи про адміністративне правопорушення не долучено.

Окрім цього, як встановлено судом, працівники ТЦК та СП не повідомили позивача про те, з якою метою він викликався, оскільки блікові дані позивачем оновлені вчасно, мобілізаційного відрядження на відправку він не отримував.

Відповідно до примітки ст. 210 КУпА передбачено, що положення статей 210,210-1 цього Колексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов?язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до абз.3 пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затв. Постановою КМУ від 16 травня 2024 р. N? 560: "Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв?язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов?язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов?язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд У разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд".

Суд приходить до висновку, що відповідач не довів того, що не мав доступу до даних позивача, зокрема до його адреси. Направленням повістки з метою уточнення даних міський ТЦК та СП фактично підтвердили те, що адреса мала містити ще й квартиру, хоча позивач при уточненні даних у 2024 році вірно їх заповнив.

Згідно наданих відповідачем доказів, зокрема рекомендованого поштового відправлення не можливо відслідкувати чи належним чином працівник поштового відділення здійснював оповіщення позивача про наявність для нього повістки від відповідача та чи не вказана неправильна адреса позивача саме з вини владного органу.

Документи, які надані відповідачем разом з відзивом містять копію повістки та копію конверта, де вказана адреса позивача з поміткою про причину повернення відправлення «невірно зазначена (відсутня) адреса». Тобто, не підтверджено доказами, що неправильне зазначення адреси на конверті самим ТЦК та СП сталось внаслідок недбалості саме позивача, оскільки останнім надано до суду - витяг із застосунку Резерв+, де вказано, що дані уточнено вчасно, в адресі проживання вказане місто - Чернівці, номер будинку - 22 і номер квартири -177.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» До Реєстру вносяться,обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: місце проживання та місце перебування; відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), а також дітей); відомості про зайнятість (код ЄДРПОУ та місцезнаходження підприємства, установи, організації, місце роботи, посада, стаж роботи) (ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Відповідно до Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», в Україні функціонує Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як інформаційнокомунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Відповідно до пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, рекомендований лист із позначкою Повістка ТЦК вручається особисто адресату. У разі його відсутності працівник поштового зв`язку інформує за наявним номером телефону та/або залишає повідомлення у поштовій скриньці. Лише після трьох робочих днів можливе повернення листа відправнику.

Разом з цим, у супереч вищевикладеному, у справі відсутні будь-які докази, що позивача було належним чином повідомлено про необхідність з`явитися до органу ТЦК та СП ані повідомлення в скриньці, ані дзвінка, ані підпису про вручення, що вказує на порушення процедури доставки повістки.

Так, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, орган має довести, що особа отримала повістку та була належним чином повідомлена; не з`явилася за повісткою без поважної причини; протягом трьох діб не повідомила про причини неявки.

Разом з цим, жодного доказу про те, що позивач отримав повістку чи ознайомився з її змістом, відповідачем не надано, та доводи позивача щодо вказаного не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки відсутній факт повідомлення, то відсутній й обов`язок позивача повідомляти про причини неявки, тому що особа, яка об`єктивно не знала про свій обов`язок, не може вважатися винною у його порушенні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не змінював адресу проживання, перебував на обліку, не ухилявся від обов`язків, мав актуальні контактні дані, та вчасно оновлював облікові дані, що підтверджується відповідними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Викладене свідчить про те, що дії або бездіяльність ОСОБА_1 не можуть бути кваліфіковані як адміністративне правопорушення.

Окрім того, з протоколу від 18.04.2025 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 мав з`явитися до приміщення ТЦК та СП 24.01.2025 року, що свідчить про те, що адміністративне правопорушення було виявлено 25.01.2025 року. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 виступає як єдиний орган, то посадовцям міського ТЦК та СП було достеменно відомо про те, що позивач не з`явився за повісткою 24.01.2025 року.

Відповідно до статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Таким чином, адміністративне стягнення накладене на позивача постановою, що винесена 29.04.2025 року, тобто поза межами строку, котрий встановлений законодавцем - три місяці з дня виявлення.

Згідно з п.7ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Отже, на підтаві викладеного суд приходить до висновку, що оскільки ані протокол, ані постанова не містять належних та допустимих доказів, які могли б поза розумним сумнівом підтвердити вину позивача у інкримінованому адміністративному правопорушенні, то вказана постанова № 352 від 29 квітня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 17 000 гривень у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП є протиправною та винесеною з порушенням порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення.

Суд звертає увагу і на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, відповідач не надав належних та допустимих доказів наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення. Відповідачем не спростовано доводів позивача.

Як вбачається з ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.2 ст. 11 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечними доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб?єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та з витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

На основі повного та всебічного з`ясування обставин, дослідивши матеріали справи та беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі викдаденого та керуючись ст. ст. ст.ст.247, 251,258, 289, ч.1 ст.293 КУпАП,

ст.ст. 9,72-77, 242,244-246,257,271, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову №352 від 29.04.2025 року про накладення стосовно ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. визнати протиправною та скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 провадженням закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , юридична адреса АДРЕСА_2 ; місце знаходження: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.