Справа № 380/4896/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

справа №380/4896/25

провадження № П/380/5905/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ), в якому просить:

визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 , сформованої за період з 26.07.2006 по 27.07.2011 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, до його календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, та до стажу служби в поліції;

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати позивачу ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні за період проходження служби на посадах начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ з 26.07.2006 по 27.07.2011 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця;

визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у зарахуванні ОСОБА_1 стажу служби в Державному бюро розслідувань за період з 15.07.2020 по 05.04.2023 до вислуги років в поліції;

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 стаж служби в Державному бюро розслідувань за період з 15.07.2020 по 05.04.2023 до вислуги років в поліції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що звернувся до відповідача з рапортом щодо зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні за період проходження служби на посадах начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ з 26.07.2006 по 27.07.2011 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, однак у відповідь отримав відмову. Позивач не згідний з відмовою та вказує, що спірний період підлягає зарахуванню на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393, зі змінами, внесеними на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 р. №497, якою доповнено підпункт "в" пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 абзацом двадцять четвертим такого змісту: "час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ", а також наказу МВС України від 20.07.2006 №722 «Про затвердження Переліку посад начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця». В подальшому, відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 №780, яка набрала чинність 27.07.2011, виключено абзац двадцять четвертий підпункту "в" пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393. При цьому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 №780 установлено, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає. Отже, позивач мав законні очікування, що спірний період буде зарахований в пільговому обчисленні до його календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії. Позивач вважає, що не зарахування до стажу спірного періоду позбавляє його права на звернення за отриманням пенсії згідно з нормами Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також позивач не погоджується з відмовою відповідача щодо зарахування йому стажу служби в Державному бюро розслідувань за період з 15.07.2020 по 05.04.2023 до вислуги років в поліції, оскільки відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2016 року №127 «Про утворення Державного бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, а відповідно до ч. 6 ст.14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України, тому стаж служби в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі п.4 ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII. За таких умов позивач переконаний, що дії відповідача є протиправними, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 25.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

08.04.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що відповідач не заперечує про наявність пільговоі? вислуги у позивача, однак пільгова вислуга зараховується до вислуги років для визначення розміру пенсіі? лише під час звільнення зі служби в поліціі? при наявності календарноі? вислуги років. Відповідач звертає увагу, що з 19.02.2022 набрали чинності зміни до абзацу першого пункту 3 Порядку № 393, якии? викладено у наступніи? редакціі?: « 3. До вислуги років для визначення розміру пенсіі? особам, зазначеним в абзаці пертому пункту 1 цієі? постанови, зараховується на пільгових умовах:». Таким чином, законодавцем після внесення змін, пунктом 3 Порядку № 393 визначено окремі види та періоди служб, які зараховуються на пільгових умовах до вислуги років саме для визначення розміру пенсіі? особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієі? постанови, а не для призначення пенсіі? у редакціі?, яка існувала до 19.02.2022. Тобто, Порядок № 393 не містить норм про призначення пенсіі? на пільгових умовах, а містить окремі види та періоди служб, які зараховуються па пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсіі?. При цьому, підстави для визначення вислуги років у пільговому обчисленні на теперішніи? час відсутні, позаяк реалізація права поліцеи?ських на обчислення пільговоі? вислуги років, передбаченоі? Порядком № 393, здіи?снюється при набутті права на пенсію за умов, визначених у статті 12 Закону № 2262-ХІІ. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієі? дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше та статтею 17 Закону визначено вичерпнии? перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсіі?. З огляду на викладене, для отримання права на призначення пенсіі? обов`язковою умовою є наявність саме календарноі? вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі. Зарахування до цієі? вислуги стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Оскільки на день звернення позивача з рапортом календарна вислуга становила 18 років 08 місяців 15 днів, тобто менше встановлених п. «а» ст. 12 Закону, позивач не набув права на пенсію за вислугою років. Відповідач звертає увагу, що, як на час звернення до суду з даним позовом, так і на теперішніи? час, позивач продовжує проходити службу в Департаменті внутрішньоі? безпеки Національніи? поліціі? Украі?ни, з рапортом (заявою) про звільнення зі служби в поліціі? до Департаменту не звертався, наказ про звільнення и?ого зі служби в поліціі? Департаментом не видавався, а тому позовні вимоги про зобов`язання здіи?снити перерахунок та зарахувати и?ому до календарноі? вислуги років, яка дає право на призначення пенсіі?, вислугу в пільговому обчисленні, сформованоі? за період з 26.07.2006 до 27.07.2011 є передчасними, оскільки вирішення цього питання має бути здіи?снено під час звільнення позивача зі служби в поліціі?. Щодо зарахування до стажу служби в поліціі? стажу служби в Державному бюро розслідувань за період з 15.07.2020 до 05.04.2023, відповідач вказав, що статтею 78 Закону №580-VIII встановлено вичерпнии? перелік видів та категоріі? служб, які включаються до стажу служби в поліціі?, і служба в Державному бюро розслідувань в цьому переліку відсутня, законних та правових підстав для їх включення до стажу служби в поліціі? позивачу у ДВБ НПУ не має. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

13.04.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що в даному спорі не підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», оскільки Постанова №119 не була чинною у спірний період, а її застосування суперечить принципу юридичної визначеності. Вважає, що не зарахування до стажу спірних періодів позбавляє позивача права на звернення за отриманням пенсії згідно з нормами Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

21.05.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від позивача, в яких представник позивача зазначає, що стаж служби в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі п.4 ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, оскільки Державне бюро розслідувань утворене як центральний орган виконавчої влади, а на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.09.2003 по 06.11.2015, службу в Національній поліції України з 07.11.2015 по 14.07.2020, службу в Державному бюро розслідувань з 15.07.2020 по 05.04.2023, службу в Національній поліції з 06.04.2023 і по теперішній час на посаді начальника Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України зі спеціальним званням «полковник поліції».

Відповідно до записів у послужному списку та трудовій книжці , позивач ОСОБА_1 в період з 26.07.2006 по 27.07.2011 проходив службу на посадах начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, а саме:

із 26.07.2006 по 31.05.2007 на посаді старшого оперуповноваженого відділу аналізу і прогнозування Аналітичного центру, підпорядкованого ДДСБЕЗ;

із 01.06.2007 по 31.12.2007 на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері фінансових послуг управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з бюджетними коштами та наданням фінансових послуг ДДСБЕЗ;

із 01.01.2008 по 03.11.2010 на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у фінансовій сфері управління боротьби зі злочинами в бюджетній і фінансовій сферах ДДСБЕЗ;

із 04.11.2010 по 27.01.2011 на посаді головного оперуповноваженого-інспектора відділу боротьби з економічними злочинами в центральних органах виконавчої влади оперативно-розшукового управління ДДСБЕЗ;

із 28.01.2011 по 16.10.2011 на посаді головного оперуповноваженого-інспектора відділу боротьби зі злочинами в центральних органах влади оперативно-розшукового управління ДДСБЕЗ.

Позивач звернувся із рапортом від 30.01.2025 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив здійснити перерахунок та зарахувати позивачу ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні за період проходження служби на посадах начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ з 26.07.2006 по 27.07.2011 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

Листом ДВБ НПУ №4667-2025 від 06.02.2025 відповідачем повідомлено позивача про те, що в період служби з 26.07.2006 до 27.07.2011 позивач обіймав посади в підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи на яких, відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (зі змінами) (далі Постанова №393) та наказу МВС України від 20 липня 2006 року №722 «Про затвердження Переліку посад начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця», затвердженого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2006 року за №896/12770, обчислювався з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, який в пільговому обчисленні становить 02 роки 06 місяців 01 день, та зазначений період зараховується позивачу до вислуги років при звільненні зі служби в поліції лише за наявності календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії. Водночас, станом на 06.02.2025 вислуга років позивача становить 18 років 08 місяців 15 днів та відповідно до пункту «а» абзацу першого статті 12 Закону підстави для призначення пенсії позивача за вислугу років наразі відсутні. Проінформовано, що вирішити позитивно питання щодо зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення позивачу пенсії, вислуги в пільговому обчисленні за періоди служби з 26.07.2006 до 27.07.2011 загальною кількістю 02 роки 06 місяців 01 день, та здійснення відповідного перерахунку наразі неможливо.

Також, 20.02.2025 позивач звернувся із рапортом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив зарахувати стаж служби в Державному бюро розслідувань за період з 15.07.2020 до 05.04.2023 до стажу служби в поліції.

Листом ДВБ НПУ № 6935- 2025 від 24.02.2025 відповідачем повідомлено позивача про те, що наказом Департаменту від 03.04.2023 № 143 о/с відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» позивачу установлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 06.04.2023 16 років 10 місяців 14 днів. Оскільки статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік видів служб та часу роботи, які зараховуються до стажу служби в поліції, і служба в підрозділах Державного бюро розслідувань в цьому переліку відсутня, законних правових підстав для її зарахування до стажу служби в поліції немає.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Частинами 1, 2 статті 59 Закону №580-VIII встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.ч. 1-3 статті 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з п. «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям: надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині 3 статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: 01.10.2020 або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України постановою від 17.07.1992 №393 затверджено «Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок №393).

Кабінетом Міністрів України не визначено іншого порядку обчислення вислуги років у поліції, в тому числі і під час проходження служби, окрім того, що передбачений Порядком №393.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 р. №497 доповнено підпункт "в" пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 абзацом такого змісту: "час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ".

Згідно з абзацом двадцять четвертим підпункту «в» пункту 3 Порядку № 393 (у редакції, чинній до внесення змін до пункту 3 постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 № 780 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі Постанова № 780) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 року №497 "Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393", а також з метою посилення соціального захисту працівників Державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України, наказом Міністерства внутрішніх справ від 20.07.2006 №722 затверджено Перелік посад начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця: начальник Департаменту; перший заступник начальника Департаменту; заступник начальника Департаменту; начальник управління; перший заступник начальника управління; заступник начальника управління; начальник відділу; заступник начальника відділу; начальник відділення, сектору (крім режимно-секретного); заступник начальника відділення; головний оперуповноважений інспектор; старший оперуповноважений в особливо важливих справах; старший оперуповноважений; оперуповноважений; помічник оперуповноваженого; начальник Головного управління; перший заступник начальника Головного управління; заступник начальника Головного управління; старший інспектор в особливо важливих справах; старший інспектор; інспектор; молодший інспектор.

Водночас, відповідно до абзацу другого пункту 1 Постанови № 780 до пункту 3 Постанови № 393 внесено такі зміни: абзаци двадцять четвертий, двадцять шостий, двадцять сьомий і двадцять дев`ятий підпункту «в» виключено.

Пунктом 2 Постанови № 780 установлено, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає.

Постанова № 780 набрала чинності 27.07.2011.

У постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17, і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, дійшов висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Таким чином, передбачена Постановою № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 і від 22.06.2022 у справі № 761/29252/17.

Таким чином, до вислуги років для призначення пенсії особам, зазначеним у Постанові № 393, відповідні періоди проходження ними служби зараховується на пільгових умовах, у тому числі, періоди проходження служби до 27.07.2011 на посадах, передбачених Постановою № 393 до внесення до неї змін Постановою №780.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі № 750/9775/16-а на підставі аналізу норм Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 393 зробив висновок, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, що передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації права на призначення різних видів пенсій і основним актом, на підставі чого здійснюється таке регулювання є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинно пов`язуватися не з категорією працівників, а зі спеціальним статусом, якого особа набула після проходження служби у визначений період часу, і така можливість передбачена Порядком №393.

Суд зазначає, що до розрахунку вислуги років позивача до вислуги років на пільгових умовах зараховуються такі періоди проходження служби: з 26.07.2006 по 27.07.2011 на посадах начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ з розрахунку один місяць служби за 1,5 місяці (на підставі абзацу двадцять четвертого підпункту «в» пункту 3 Порядку № 393 (у редакції, чинній до внесення змін Постановою № 780) та наказу МВС України № 722 від 20.07.2006); ці періоди проходження позивачем служби мали місце до 27.07.2011 (день набрання чинності Постановою № 780).

Окрім цього, в постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а Верховний Суд наголосив на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Вказаний принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи. У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд зазначив, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені. Умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років; особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто, вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їх професійну працездатність.

Також Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що статтею 17 Закону №2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України. Отже, Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах. Основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку, а отже є необґрунтованим висновок про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Ураховуючи сформовану Верховним Судом практику у справах з подібними правовідносинами, суд зазначає, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема, на посадах начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

Пільгове обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсії для визначених законом осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлено статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ та передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Тому, застосування лише положень пунктів «а», «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема, на посадах начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, без врахування положень статті 17-1 Закону №2262-ХІІ, є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення.

Слід зазначити, що той факт, що позивач перебуває на службі та ще не звільнився, а вислуга років обчислюється для призначення пенсії, яке здійснюється після звільнення та подання позивачем заяви про призначення пенсії, не впливає на цей спір, оскільки первісно орган поліції, який забезпечує ведення особової справи зобов`язаний забезпечити достовірність та правильність відомостей такої особової справи, а видача для оформлення пенсій недостовірних даних і документів має наслідком притягнення винних осіб до юридичної відповідальності відповідно до статті 65 Закону № 2262-XII.

Зокрема, йдеться про складення розрахунку вислуги років для призначення пенсії, який є додатком 3 до "Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з інших соціальних питань", затвердженої наказом МВС України від 17.09.2018 № 760. Вказаний Розрахунок вислуги років для призначення пенсії, серед іншого включає вислугу років, що дає право на призначення пенсії, згідно з розрахунком станом на певну дату і становить відповідний період, у тому числі включає: час служби в календарному обчисленні; час навчання; час роботи відповідно до пункту 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"; час служби в пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні).

Крім того, у такому Розрахунку має бути посилання на наказ "Про встановлення вислуги років" із зазначенням його дати і номеру. Таким чином, розрахунок вислуги років складається на підставі особової справи, отже, відомості особової справи мають бути достовірними та відповідати законодавству. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується насамперед зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, визначеної в законодавчому порядку.

Верховний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою держава відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави (наприклад, постанови від 13.05.2021 у справі № 140/1753/19, від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18).

Так, у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 зазначено наступне. Закон № 2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі № 2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

У свою чергу, передбачені статтею 17-1 закону № 2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ".

Щодо вимог про зарахування стажу служби в Державному бюро розслідувань за період з 15.07.2020 по 05.04.2023 до вислуги років в поліції, то суд зазначає таке.

Як встановлено судом, позивач проходив службу з 15.07.2020 по 05.04.2023 в Державному бюро розслідувань. Зокрема, відповідно до наказу ДБР від 14.07.2020 №133-ос/дск, із 15 липня 2020 року, позивача ОСОБА_1 прийнято на службу до Державного бюро розслідувань, та присвоєно чергове спеціальне звання старшого начальницького складу Державного бюро розслідувань «підполковник Державного бюро розслідувань» на підставі наказу ДБР від 20.08.2020 №263-ос/дск, а з 05 квітня 2023 року, у відповідності до наказу ДБР від 04.04.2023 №153-ос/дск, звільнено позивача ОСОБА_1 зі служби в Державному бюро розслідувань, за угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2016 року №127 «Про утворення Державного бюро розслідувань», Кабінет Міністрів України постановив утворити Державне бюро розслідувань як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначаються Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року №794-VIII (далі Закон №794-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №794-VIII, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону №794-VIII, до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Відповідно до частини 6 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Нормами частин 1 і 2 статті 19 Закону №794-VIII встановлено, що держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Аналогічне правило закріплене в пункті 25 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року №743 (далі Положення №743).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Частинами 1, 2 статті 59 Закону №580-VIII встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частинами 1-3 статті 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються, зокрема, 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

Системний аналіз вищевказаних норм дає суду підстави дійти висновку, що з огляду на утворення Державного бюро розслідувань як центрального органу виконавчої влади та проходження позивачем у ньому служби з виконанням функцій, пов`язаних із запобіганням, виявленням, припиненням, розкриттям та розслідуванням кримінальних правопорушень, стаж служби в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі пункту 4 частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.

При цьому суд враховує і норми пункту «б» статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII, за якими особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: служба в органах внутрішніх справ, поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду. Також постановою Кабінету Міністрів від 27.12.2024 № 1508 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393" поширено дію постанови Кабінету Міністрів від 17 липня 1992 року № 393 на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.

У справі "Клаус та Юрій Кіладзе проти Грузії" Європейський суд з прав людини встановив, що основною причиною виникнення спорів є недосконалість законодавчого регулювання соціального захисту осіб, зокрема, складнощі у визначенні пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у зв`язку з поширенням на них дії нормативних актів однакової юридичної сили.

У справі "Кечко проти України" суд зауважив, що скарга заявника до національних органів влади щодо періоду між 1 січня та 23 червня 1999 року базувалась на спеціальних та чинних на той період часу положеннях національного законодавства. Надбавка до заробітної плати повинна була бути виплаченою відповідно до єдиної об`єктивної умови - період часу, протягом якого заявник працював вчителем. Оскільки заявником була дотримана умова 10-річного стажу, то можна сказати, що він має якщо не право, то законні сподівання на отримання зазначених коштів.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Суд, який є керівним у інтерпретації закону, відповідно до обставин справи з`ясував, що скарги мають бути розглянуті відповідно до 1 статті першого Протоколу, а саме: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Окремо посилаючись на виплати соціальної допомоги, стаття 1 першого Протоколу не обмежує держав-учасників щодо наявності або конкретної форми схеми соціального захисту, або вибору типу чи розміру пільг, що надаються за цими схемами. Однак, якщо у державі - учаснику існує законодавство, що передбачає виплати у вигляді пільг на соціальне забезпечення, незважаючи на те, чи виплачуються такі пільги за певних умов або у вигляді попередніх виплат, таке законодавство має розглядатись як таке, що формує майнове право, яке гарантується статтею 1 першого протоколу для осіб, які задовольняють його вимоги. Суд визначив, що заяву заявників із вимогою виплати доплати до пенсії, яку не оскаржує відповідач, необхідно розглядати у рамках 1 статті першого протоколу. Доплата до пенсії у даному випадку може розглядатись як "майно" у розумінні відповідного положення Протоколу. Питанням залишається той факт чи заяви заявників стосовно того, що вони мають право на відповідний розмір доплати складають право власності у розумінні даного положення, і якщо так, то чи порушує невиплата доплати право власності заявників.

Водночас, суд нагадує, що за певних обставин "законні очікування" стосовно отримання "власності" можуть гарантуватись 1 статтею першого Протоколу. Хоча, у випадках, коли заява стосується права власності, особу, якій воно гарантовано, можна вважати як таку, як має "законні очікування", якщо у національному законодавстві існують достатні підстави для таких очікувань, наприклад якщо існує прецедент національних судів, що підтверджує їх існування (див. "Копецький проти Словаччини"). Однак законні очікування не виникають у випадках, коли існує суперечливість стосовно інтерпретації та застосування національного законодавства і скарги заявників постійно відхиляються національними судами (див. "Анхойзер-Буш Інк проти Португалії"). Суд також відзначив, що перша і найбільш важлива вимога 1 статті першого Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним, і переслідувати законну мету "в інтересах суспільства". Будь яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто "справедливого співвідношення" між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини. Суд зазначив, що у період між квітнем і груднем 2006 року Кабінет міністрів мав визначити розмір пенсійної надбавки, що має бути виплачена заявникам. Таке рішення прийняте не було, тому у даній справі бездіяльність держави спричинила порушення прав заявників відповідно до 1 статті першого Протоколу. Урядом не було надано пояснень такої бездіяльності, що передбачало невизначеність для заявників. Таким чином, Суд не бачить причин того, чому держава не визначила розмір надбавки до пенсії заявників і вважає таке втручання незаконним (див., mutatis muta№dis, "Клаус та Юрій Кіладзе проти Грузії", заява № 7975/06, від 02.02.2010; "Будченко проти України", заява № 38677/06, від 24.04.2014). Відповідно, мало місце порушення прав заявників відповідно до 1 статті Першого Протоколу у період від 02.04.2006 року і 31.12.2006 року.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлені державою гарантії для поліцейських, як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності.

Крім того, як зазначає Європейський Суд справедливості у справі Yvo№№e va№ Duy№ v. Home Office (Case 41/74 va№ Duy№ v. Home Office), принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання для поліцейських певних гарантій, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Сплачений позивачем судовий збір на суму 2422,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м.Київ, вул.Богомольця, 10; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 , сформованої за період з 26.07.2006 по 27.07.2011 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, до його календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, та до стажу служби в поліції.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати позивачу ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні за період проходження служби на посадах начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ з 26.07.2006 по 27.07.2011 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

Визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у зарахуванні ОСОБА_1 стажу служби в Державному бюро розслідувань за період з 15.07.2020 по 05.04.2023 до вислуги років в поліції.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 стаж служби в Державному бюро розслідувань за період з 15.07.2020 по 05.04.2023 до вислуги років в поліції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м.Київ, вул.Богомольця, 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.