Справа № 320/4028/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4028/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Мірошниченко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року, суддя Лапій С.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві, оформлене повідомленням про розгляд заяви щодо застосування спрощеної системи від 02.12.2019 №15419/ФОП/26-15-33-17-24;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві повторно розглянути заяву позивача про застосування спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, яка не передбачає сплату податку на додану вартість, та здійснити реєстрацію позивача платником єдиного податку за ставкою, встановленою для третьої групи, яка не передбачає сплату податку на додану вартість, з дня його державної реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податковий орган безпідставно та неправомірно відмовився зареєструвати позивача платником єдиного податку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування.

Листом від 02.12.2019 №15419/ФОП/26-15-33-17-24 Головне управління ДПС у м. Києві відмовило позивачу в реєстрації платником єдиного податку з підстав невідповідності суб`єкта вимогам, встановленим ст. 291 ПК України, оскільки у заяві від 29.11.2019 вказані види діяльності 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку, 61.20 Діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку, 61.30 Діяльність у сфері спутникового електрозв`язку, 61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку, які заборонені для застосування на спрощеній системі оподаткування та суперечать вимогам ст. 291 ПК України.

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 291.2 статі 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статі 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п. 298.1 ст. 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1 - 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 ПК України. Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву про застосування спрощеної системи оподаткування абзац перший п.п. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298 ПК України).

Пунктом 298.3 статті 298 ПК України визначено, що у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості: 1) найменування суб`єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); 3) податкову адресу суб`єкта господарювання; 4) місце провадження господарської діяльності; 5) обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010; 6) обрані суб`єктом господарювання група та ставка єдиного податку або зміна групи та ставки єдиного податку; 7) кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою - підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи; 8) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 299.5 статті 299 ПК України у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.

Як убачається із матеріалів справи, листом від 02.12.2019 №15419/ФОП/26-15-33-17-24 Головне управління ДПС у м. Києві відмовило позивачу в реєстрації платником єдиного податку з підстав невідповідності суб`єкта вимогам, встановленим ст. 291 ПК України, оскільки у заяві від 29.11.2019 вказані види діяльності 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку, 61.20 Діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку, 61.30 Діяльність у сфері спутникового електрозв`язку, 61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку, які заборонені для застосування на спрощеній системі оподаткування та суперечать вимогам ст. 291 ПК України.

Колегією суддів встановлено, що позивач подав відповідну заяву до податкового органу 28.11.2019, а рішення контролюючим органом за наслідками розгляду заяви прийнято 02.12.2019.

28.11.2019 є четвер, відповідно 30.11 та 01.12.2019 є субота і неділя, 02.12.2019 понеділок - день винесення рішення.

Таким чином, відповідачем дотримано строки, визначені п. 299.5 статті 299 ПК України.

Так, відповідно до п. 299.6 статті 299 ПК України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: 1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 29 цього Кодексу; 2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації; 3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Разом з тим, п.п. 291.5 п. 291 статті 291 ПК України визначено, що не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп:

1) діяльність з організації, проведення азартних ігор, лотерей (крім розповсюдження лотерей), парі (букмекерське парі, парі тоталізатора);

2) обмін іноземної валюти;

3) виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додання спирту) та столових вин);

4) видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення (крім виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння);

5) видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення;

6) діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України "Про страхування", сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу;

7) діяльність з управління підприємствами;

8) діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж;

9) діяльність з продажу предметів мистецтва та антикваріату, діяльність з організації торгів (аукціонів) виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату;

10) діяльність з організації, проведення гастрольних заходів.

Отже, реєстрація фізичної особи-підприємця як платника єдиного податку здійснюється на підставі поданої платником заяви за відповідною формою, із зазначенням відомостей про фізичну особу-підприємця, шляхом внесення таких відомостей до реєстру платників єдиного податку.

Так, матеріали справи свідчать, що позивач у заяві від 29.11.2019 вказав наступні види діяльності: 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку, 61.20 Діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку, 61.30 Діяльність у сфері спутникового електрозв`язку, 61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку, які, як вірно зазначено судом першої інстанції, заборонені для застосування на спрощеній системі оподаткування та суперечать вимогам ст. 291 ПК України.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що під час реєстрації суб`єктом господарювання було помилково обрано види економічної діяльності, які заборонені у спрощеній системі оподаткування, а у грудні 2021 року були зареєстровані зміни видів економічної діяльності та виключені КВЕД ДК 009:2010 61.10, 61.20, 61.30 та 61.90, то дані обставини є безпідставними, оскільки на момент розгляду заяви відповідачем позивач зазначив саме види діяльності, які заборонені для застосування на спрощеній системі оподаткування та суперечать вимогам ст. 291 ПК України.

Посилання скаржника на ту обставину, що позивач подавав звітнність, а контролюючий орган їх приймав без зауважень, колегія суддів не є доказом того, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у застосуванні спрощеної системи оподаткування.

Окрім того, позивач самостійно подавав звітність та зазначав в ній податкові зобов`язання.

Також є безпідставними доводи скаржника про те, що відповідач не направив позивачу відповідну відмову в реєстрації платгником єдиного податку.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, рішення про відмову в реєстрації платником єдиного податку прийнято податковим органом 02.12.2019 року та направлено на адресу місця проживання ОСОБА_1 яку він вказав у поданій заяві.

Зазначений лист не було отримано позивачем і повернуто без вручення (а.с.136-139).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач, будучи зареєстрованим як ФОП, був зобов`язаний контролювати питання чи задоволена його заява про реєстрацію на спрощеній системі оподаткування та чи є він платником податків саме на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, відповідачем доведено правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення, яке оформлено повідомленням про розгляд заяви щодо застосування спрощеної системи від 02.12.2019 №15419/ФОП/26-15-33-17-24, оскільки у ньому чітко вказано підставу відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку - невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановлених ст. 291 ПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 05 червня 2025 року.