Справа № 381/2000/25
Суддя: Анапріюк С. П.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
09 червня 2025 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куценко К.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про ухвалення додаткового рішення,
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2025 задоволено повністю позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

28.05.2025 представник позивача Будова Н.М. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

03.06.2025 представник ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача зазначає, що ця справа не є складною, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, предмет доказування в ній не потребує вивчення значного обсягу фактичних даних, обсяг та складність оформлення процесуальних документів не є значними. Також вказує, що позивач не долучив акт прийому-передачі виконаних робіт за договором.

Крім того, повідомляє, що відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обліку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації наявне недостатнє фінансування ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною третьою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

Отже, додаткове судове рішення у цій справі може бути ухвалене у порядку спрощеного провадження.

Частинами першою та сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 КАС України, одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою статті 134 КАС України обумовлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Частиною четвертою статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписи частин 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вказаної заяви та наявності підстав для її задоволення суд виходить з такого.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача адвокат Будова Н.М. подала до суду договір про надання правничої допомоги від 02.04.2025 та акт № 1 передачі-приймання послуг за договором № б/н від 02.04.2025 про надану правничу допомогу, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1, детальний опис наданих послуг за договором № б/н від 02.04.2025, згідно з яким, загальна вартість наданих послуг становить 7500,00 грн.

Відповідач скористався правом подання заперечень щодо вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та висловив свою думку щодо неспівмірності їх розміру, навівши власні обґрунтування стосовно цього у поданому до суду клопотанні.

Під час вирішення цього питання суд бере до уваги зміст поданих представником заперечень щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу, а також враховує те, що справа, яка розглядалась судом, є спором незначної складності, спір відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку притягнення особи до адміністративної відповідальності, що регулюється нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час для підготування процесуальних документів; ця справа не пов`язана зі збиранням та дослідженням значного обсягу доказів; ця справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження, без обов`язкової участі сторін, що не потребувало обов`язкової участі адвоката в судових засіданнях.

Також суд враховує, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до висновків Верховного Суду, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує висновок Європейського суду з прав людини, згідно з яким, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, суд враховує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір ? обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд, з урахуванням заперечень відповідача, наданих доказів та обставин справи, зокрема тривалості розгляду, важливості спору для позивача, участі його представника, обсягу виконаних робіт, складності спору та факту виникнення спору внаслідок дій позивача, вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу не є співмірною та пропорційною до предмета спору.

Взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготованих та поданих до суду заявником документів, їх значення для спору, заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, визначених позивачем у 7500,00 грн, суд вважає його розмір таким, що не відповідає критерію співмірності та розумності стосовно складності справи; виконаними представником роботами (наданими послугами); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг).

За цих обставин суд уважає підтвердженими та такими, що відповідають критерію співмірності витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи, що при ухваленні рішення суду у цій справі суд не вирішував питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про обгрунтованість заяви представника позивача та наявність правових підстав для її часткового задоволення та ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст. 132, 252 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково заяву представника ОСОБА_1 адвоката Будової Наталії Миколаївни.

Ухвалити додаткове судове рішення у цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Додаткове судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення додаткового судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на додаткове судове рішення може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Додаткове судове рішення є невід`ємною частиною рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2025 року.

Повне судове рішення складене 09.06.2025.

Головуюча суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .