Справа № 640/1884/19
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1884/19 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретарів судового засідання Шіндер Ю.О., Олешко М.Ю.,

представника позивача адвоката Васильчук С.С.,

представника відповідача Василевської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Продукт-К» до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Престиж Продукт-К» (далі - позивач/ТОВ «Престиж Продукт-К») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у місті Києві, яке в подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року замінено на його правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві (далі - відповідач/апелянт/ГУ ДПС у місті Києві) з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 жовтня 2018 року № про нарахування пені в сумі 887 298, 59 грн за порушення валютного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В обґрунтування позову, з урахуванням поданої заяви про доповнення підстав позову, позивач зазначив, що за укладеним з компанією «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» (Туреччина) зовнішньоекономічним контрактом ним було здійснено авансовий платіж за товар, однак контролюючим органом під час перевірки встановлено порушення строків розрахунків в іноземній валюті (180 календарних днів) за операціями на суми: 57 986, 35; 45 499, 40; 31 456, 00; 20 000, 00; 6 160,08; 15 000,00; 22 000, 00 доларів США, що стало підставою для нарахування пені та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Водночас, позивач заперечив факт здійснення розрахунків за операціями на суми 57 986, 35 та 45 499, 40 доларів США, що свідчить про безпідставність нарахування пені в цій частині. Щодо решти сум, які в сукупності становлять 94 616, 08 доларів США, посилався на укладення договорів відступлення права вимоги з трьома нерезидентами, внаслідок чого відбулось припинення зобов`язань за первинним контрактом та зупинився перебіг передбаченого валютним законодавством строку для повернення валюти або товару, однак ці обставини не були враховані відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення. Крім того, на момент винесення податкового повідомлення-рішення вже набрав чинності Закон України «Про валюту та валютні операції», яким було змінено нормативно встановлений строк розрахунків з 180 на 365 календарних днів, що також мало бути враховано контролюючим органом при вирішенні питання щодо притягнення позивача до відповідальності.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 жовтня 2018 року № .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 640/1884/19 скасовано, а справу направлено до Київського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Верховний Суд, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що суди попередніх інстанцій не виконали обов`язку щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Зокрема, суди обмежилися лише формальним переліком договорів відступлення права вимоги та актів звірки взаєморозрахунків, не дослідивши належним чином первинні документи, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій та виникнення зобов`язань позивача перед новими контрагентами. Верховний Суд наголосив, що самі лише договори про відступлення не є достатніми доказами наявності заборгованості позивача перед «ISTANBUL GIDA DIS TICARET A.S.» в сумі 43 939,97 доларів США, «SIMSEK BISKUVI VE GIDA SANAUI A.S» в сумі 36 871 доларів США, та «MARKETSTAR TOPTAN GIDA TIC.LTD.STI» в сумі 7 853 доларів США, і для підтвердження факту припинення зобов`язань за зовнішньоекономічним контрактом через зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно встановити не лише правову підставу виникнення таких зобов`язань, а й їхню фактичну реалізацію (постачання товару, надання послуг тощо). Крім того, суди не з`ясували, чи дійсно зустрічні вимоги були однорідними, чи настав строк їх виконання, а також не надали оцінки впливу такої схеми зарахування на експортно-імпортний баланс України, що має значення в контексті валютного регулювання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року позов ТОВ «Престиж Продукт-К» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 жовтня 2018 року № .

Cтягнуто на користь ТОВ «Престиж Продукт-К» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві сплачений судовий збір у розмірі 13 309, 48грн.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач обґрунтовано довів відсутність підстав для нарахування пені за порушення строків розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності, оскільки заборгованість компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» у сумі 94 616, 08 доларів США була належним чином припинена шляхом укладення договорів відступлення права вимоги третім особам (іноземним контрагентам), які одночасно були кредиторами позивача за іншими зобов`язаннями. Суд встановив, що зустрічні вимоги були однорідними, строк їх виконання настав, і проведення взаємозаліку підтверджується належними первинними документами. Відповідач, нараховуючи позивачу пеню, не врахував змісту поданих під час перевірки документів, не дослідив належним чином обставини припинення зобов`язань, не навів обґрунтування нарахування пені за окремими сумами та безпідставно не визнав припинення зобов`язань у межах встановленого законом строку. Посилання контролюючого органу на порушення позивачем вимог щодо подання декларації про валютні цінності не стосуються предмету спору, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення прийняте з інших підстав.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у місті Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що висновки суду першої інстанції про відсутність у позивача простроченої дебіторської заборгованості не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки під час перевірки встановлено ненадходження товару на суму 94 616,08 дол. США за контрактом з нерезидентом, а також порушення строків поставки товару на суму 26 530,35 дол. США, що тягне за собою нарахування пені відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР. Позивачем не було отримано висновку центрального органу виконавчої влади щодо продовження строків розрахунків, як того вимагає стаття 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР, та не подано декларацію про валютні цінності, що підтверджує порушення вимог валютного законодавства. Суд першої інстанції необґрунтовано визнав правомірним припинення зобов`язання шляхом відступлення права вимоги і заліку зустрічних вимог без належної оцінки первинних документів, які підтверджують фактичне виникнення заборгованості позивача перед третіми особами, та без перевірки однорідності й строків настання зобов`язань, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач навів доводи щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити скаргу без задоволення. Зазначив, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій позивача щодо відступлення права вимоги та взаємозаліку зустрічних однорідних зобов`язань, що відповідно до практики Верховного Суду є допустимим способом припинення зобов`язань у зовнішньоекономічній діяльності. Апеляційна скарга є формальною, оскільки містить лише загальні твердження про порушення норм матеріального та процесуального права без конкретизації таких порушень або наведення аргументованої критики висновків суду першої інстанції. Вона фактично дублює зміст акту перевірки, не спростовує висновків суду та не містить належного обґрунтування помилковості рішення. Щодо доводів апеляції про відсутність висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, то в цій справі такої потреби не існувало, оскільки не відбулося поставки товару понад 180 днів, а строк розрахунків припинився шляхом законного зарахування зустрічних вимог. Стосовно неподання декларації про валютні цінності, то ці обставини не входять до предмета розгляду цієї справи, оскільки вона стосується виключно законності податкового повідомлення-рішення про нарахування пені за зовнішньоекономічним контрактом, а відтак не повинні враховуватись судом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Престиж Продукт-К» () зареєстроване як юридична особа, та перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві. Видом діяльності позивача за КВЕД є 46.36 оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами.

25 жовтня 2016 року між позивачем (як покупцем) і компанією «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» (Туреччина) (як постачальником) укладено зовнішньоекономічний контракт № 0001, предметом якого є поставка товару (кондитерських виробів) на територію України.

На підставі зазначеного контракту ТОВ «Престиж Продукт-К» перерахувало компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» авансовий платіж у розмірі 417 111, 58 доларів США.

Водночас, позивач мав несплачені грошові зобов`язання за договорами поставки з нерезидентами з Туреччини, а саме:

1) з ISTANBUL GIDA DIS TICARET A.S. за контрактом від 01 грудня 2016 року № 0002 про поставку і передачу кондитерських виробів та станом на 03 квітня 2018 року сума боргу позивача за поставлений товар складала 43 939, 97 доларів США;

2) з SIMSEK BISKUVI VE GIDA SANAUI A.S за контрактом від 06 березня 2017 року № 0004 про поставку і передачу кондитерських виробів та станом на 04 квітня 2018 року сума боргу позивача за поставлений товар складала 36 871 доларів США;

3) з MARKETSTAR TOPTAN GIDA TIC.LTD.STI за контрактом від 20 травня 2018 року № 200518/1 про поставку і передачу кондитерських виробів та станом на 18 червня 2018 року сума боргу позивача за поставлений товар складала 7 853 доларів США.

У подальшому, на суму сплачених компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» (Туреччина) 94 616,08 доларів США позивачем було укладено договори відступлення права вимоги за контрактом № 0001 на загальну суму 88 663, 97 доларів США з наступними компаніями:

1) з компанією ISTANBUL GIDA DIS TICARET A.S. (Туреччина) договір від 03 квітня 2018 року на суму 43 939, 97 доларів США;

2) з компанією SIMSEK BISKUVI VE GIDA SANAUI A.S. (Туреччина) договір від 04 квітня 2018 року на суму 36 871 доларів США;

3) з компанією MARKETSTAR TOPTAN GIDA TIC.LTD.STI (Туреччина) договір від 18 червня 2018 року на суму 7 853 доларів США.

Враховуючи, що вказані контрагенти мали однорідні зобов`язання, строк яких настав, у зв`язку з чим між ними здійснено взаємозалік зустрічних вимог, про що складено акти звірки взаєморозрахунків від 03 квітня 2018 року, 04 квітня 2018 року, 18 червня 2018 року.

У період з 17 вересня 2018 року по 21 вересня 2018 року на підставі направлення від 17 вересня 2018 року № 2592/26-15-14-06-03, виданого ГУ ДФС у місті Києві, посадовою особою відділу звірок ЗЕД у сфері торгівлі та послуг управління фінансового контролю та операціями у сфері ЗЕД ГУ ДФС у місті Києві згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у місті Києві від 17 вересня 2018 року № 14045, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Престиж Продукт-К» з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001.

У ході перевірки податковим органом встановлено наступне:

«ТОВ «ПРЕСТИЖ ПРОДУКТ-К» укладено імпортний контракт від 25 жовтня 2016 року № 0001 з компанією «AYGE DIS TIC. GIDA SAN. LND.STI» (Туреччина). Предмет контракту - купівля товару (кондитерські вироби).

Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні імпортних операцій за контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001 встановлено, що на виконання умов даного контракту перераховано кошти компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN. LND.STI» (Туреччина) в сумі 417 111,58 дол. США (еквів. 11 085 030,47 грн.).

Граничні терміни надходження товару, визначені контролюючим органом у додатку 2 до акта перевірки, становлять: 09 травня 2018 року, 19 травня 2018 року, 04 червня 2018 року, 12 червня 2018 року та 09 липня 2018 року.

Товар від компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN. LND.STI» (Туреччина) на територію України надійшов на загальну суму 322 495, 50 дол.США (еквів. 8 561 998,95 грн), в тому числі у розмірі 26 530, 35 дол. США (еквів. 693 642, 02 грн) з порушенням строків розрахунків, визначених статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР, із змінами та доповненнями.

Товар на суму 94 616,08 доларів США (еквівалент 2 655 102,24 грн) не надійшов. Таким чином, були перевищені граничні строки розрахунків, установлені статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (зі змінами та доповненнями), що, за загальним правилом, може слугувати підставою для застосування санкцій у вигляді пені, якщо відсутні законні підстави для припинення зобов`язання іншим способом у межах установленого строку.

Станом на 21 вересня 2018 року у ТОВ «ПРЕСТИЖ ПРОДУКТ-К» встановлено прострочену дебіторську заборгованість у загальному розмірі 94 616, 08 дол. США (еквів. 977 816, 38 грн) граничні терміни погашення якої становлять:

- в сумі 31 456, 00 дол. США (еквів. 882 713,55 грн) - 09 травня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена);

- в сумі 20 000, 00 дол. США (еквів. 561 237, 00 грн) - 19 травня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена);

- в сумі 6 160, 08 дол. США (еквів. 172 863, 24 грн) - 04 червня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена);

- в сумі 15 000, 00 дол. США (еквів. 420 927, 75 грн) - 12 червня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена);

- в сумі 22 000, 00 дол. США (еквів. 617 360, 70 грн) - 09 липня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена).

Кількість днів прострочення, інформація щодо імпортного контракту (№ та дата контракту, нерезидент, країна та аналіз взаєморозрахунків) наведена у додатку 2 до акта перевірки.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-BP зі змінами та доповненнями, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

За частиною четвертою статті 2 цієї норми закону Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Постановою Правління Національного банку України від 25 травня 2017 року № 41, яка набрала чинності 26 травня 2017 року, внесено зміни, а саме виключено пункт 1 про застосування строку розрахунків 120 календарних днів. Отже, з 26 травня 2017 року розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк 180 календарних днів.

Висновок центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики на продовження термінів розрахунків за контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001 з компанією «AYGE DIS TIC. GIDA SAN. LND.STI» (Туреччина) до перевірки не надано.

Перевіркою своєчасності розрахунків при проведенні імпортних операцій встановлено порушення статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР, зі змінами та доповненнями, а саме: несвоєчасне надходження товару на територію України в розмірі 26 530,35 дол. США (еквів. 693 642, 02 грн) та ненадходження товару на суму 94 616, 08 дол. США (еквів. 2 655 102, 24 грн) від компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN. LND.STI» (Туреччина) за контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР із змінами та доповненнями, порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені.

Розрахунок пені наведено у додатку 3.

Аналіз стану дебіторської та кредиторської заборгованості за зовнішньоекономічними контрактами.

Згідно з наданими до перевірки документами станом на 21 вересня 2018 року у ТОВ «ПРЕСТИЖ ПРОДУКТ-К» встановлено прострочену дебіторську заборгованість за контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001 з компанією «AYGE DIS TIC. GIDA SAN. LND.STI» (Туреччина) у загальному розмірі 94 616, 08 дол.США (еквів. 2 655 102, 24 грн), граничний термін погащення якої на суму:

- 31 456, 00 дол. США (еквів. 882 713, 55 грн) - 09 травня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена);

- 20 000, 00 дол. США (еквів. 561 237, 00 грн) - 19 травня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена);

- 6 160, 08 дол. США (еквів. 172 863, 24 грн.) - 04 червня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена);

- 15 000, 00 дол. США (еквів. 420 927, 75 грн) - 12 червня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена);

- 22 000, 00 дол. США (еквів. 617 360, 70 грн) - 09 липня 2018 року (у перевіряємому періоді дебіторська заборгованість не погашена).

У ТОВ «ПРЕСТИЖ ПРОДУКТ-К» станом на 01 липня 2018 існувала дебіторська заборгованість, яка підлягає обов`язковому декларуванню за контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001 з компанією «AYGE DIS TIC. GIDA SAN. LND.STI» (Туреччина) у розмірі 94 616, 08 дол. США (еквів. 2 477 916, 60 грн);

Відповідно до пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, зі змінами та доповненнями, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Відповідно до частини другої статті 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» від 18 червня 1994 року № 319/94, зі змінами та доповненнями, декларування суб`єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, здійснюється щоквартально.

При перевірці дотримання вимог статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, зі змінами та доповненнями, встановлено, що ТОВ «ПРЕСТИЖ ПРОДУКТ-К» до ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві не подавало Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01 липня 2018 року.

Відповідно до пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 зі змінами та доповненнями, за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна застосовується штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Відповідно до підпункту 2.7 пункту 2 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління НБУ від 08 лютого 2000 року №49 зі змінами і доповненнями, порушення резидентами строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою накладання штрафу.

Розрахунок штрафних санкцій за порушення строків декларування валютних цінностей наведено в додатку 4 до акта.»

За результатами проведеної перевірки уповноваженою особою податкового органу складено Акт від 28 вересня 2018 року № 1197/26-15-1406-03/40641216, згідно з яким встановлено наступні порушення:

1) статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: несвоєчасне надходження товару на територію України на суми 26 530,35 доларів США та 94 616, 08 доларів США від компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» за контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001;

2) пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, а саме: порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна, яке перебуває за межами України, станом на 01 липня 2018 року.

Відповідно до Додатку 3 до вказаного Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві навело наступний розрахунок пені:

- 57 986,35 доларів США (27 днів прострочення), пеня 123 148,05 грн;

- 45 499,40 доларів США (1 день прострочення), пеня 3 578,85 грн;

- 31 456,00 доларів США (107 днів прострочення), пеня 264 743,49 грн;

- 20 000 доларів США (125 днів прострочення), пеня 196 416,11 грн;

- 6 160,08 доларів США (109 днів прострочення), пеня 52 640,66 грн;

- 15 000 доларів США (101 день прострочення), пеня 118 567,64 грн;

- 22 000 доларів США (74 дні прострочення), пеня 128 203,80 грн.

Сума пені згідно з додатковим 3 становить 887 298, 60 грн.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 17 жовтня 2018 року № , яким позивачу нараховано пеню в розмірі 887 298, 59 грн за прострочення по операціям за контрактом з компанією «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» від 25 жовтня 2016 року № 0001.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Розрахунок пені, наведений в додатку 3 до акта перевірки, та її остаточна сума, що відображена в оспореному податковому повідомленні-рішенні свідчить про те, що цей акт індивідуальної дії не включає штрафну санкцію за порушення строку поставки товару на суму 26 530, 36 доларів США та штраф за порушення строків декларування валютних цінностей.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з положеннями статті 1 ПК України цим Кодексом визначаються функції та правові засади діяльності контролюючих органів, передбачених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до підпунктів 41.1 та 41.3 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, політику з адміністрування єдиного внеску, а також здійснює контроль за дотриманням іншого законодавства, контроль за яким покладено на такі органи, та його територіальні підрозділи. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються Податковим кодексом України, Митним кодексом України та іншими законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов`язків таких органів встановлюється законодавством.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що саме податкові органи здійснюють нагляд і контроль за своєчасністю розрахунків в іноземній валюті.

Таким чином, на момент проведення документальної перевірки позивача та прийняття податкового повідомлення-рішення відповідач діяв у межах визначених законом повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням валютного законодавства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (далі - Закон № 185/94-ВР;в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

За приписами частини першої статті 4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Отже, з наведених норм Закону № 185/94-ВР вбачається, що за порушення резидентами встановлених строків розрахунків у сфері імпортних операцій, які передбачають відстрочення поставки понад 180 календарних днів, законодавством передбачено настання відповідальності у вигляді пені.

При цьому єдиною підставою, яка дозволяє здійснити такі операції без застосування санкцій, є наявність відповідного висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року № 959-XII суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підпунктом 14.1.256 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що під відступленням права вимоги розуміється операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору, яка може відбуватись як з попередньою або наступною компенсацією вартості боргу кредитору, так і без такої компенсації.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а також у випадку правонаступництва, виконання обов`язку боржника поручителем, заставодавцем (майновим поручителем) чи третьою особою. При цьому частина друга цієї ж статті передбачає, що заміна кредитора може здійснюватися і в інших випадках, встановлених законом. У свою чергу, частина третя вказує на обмеження: така заміна не допускається, якщо вона прямо заборонена договором або законом.

Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні має бути вчинений у тій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло саме зобов`язання. Крім того, якщо зобов`язання виникло з правочину, що підлягає державній реєстрації, відповідна заміна кредитора також має бути зареєстрована у порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора у зобов`язанні переходять усі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Це означає, що новий кредитор набуває тих самих юридичних можливостей та обсягів вимоги, що й особа, якій вони належали до моменту відступлення.

За частиною перша статті 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора. Йдеться, зокрема, про зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, оскільки такі вимоги мають особистий характер.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України).

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Можливість припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог прямо зазначено в пункті 1.11 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136 (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), яким встановлено, що експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов`язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.

Чинним законодавством не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента. Так само, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не пов`язує застосування інституту зарахування однорідних зустрічних вимог з певними видами договорів як обов`язковою умовою припинення зобов`язання у такий спосіб, крім випадків, коли зарахування не допускається.

Даючи відповідь на поставлені Верховним Судом питання про те, чи належним чином встановлено наявність заборгованості позивача перед новими кредиторами (нерезидентами), правомірність її погашення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у межах строку, передбаченого статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», та чи були ці вимоги однорідними, апеляційний суд зазначає наступне.

Верховний Суд акцентував увагу на тому, що саме по собі подання договорів відступлення права вимоги не є достатнім доказом наявності зобов`язань, і що належна оцінка можливості зарахування потребує дослідження первинних документів, які підтверджують фактичне постачання товару, виникнення боргу, строки виконання зобов`язань та однорідність вимог. Також необхідно встановити, чи було порушено баланс валютних операцій, для захисту якого передбачено 180-денний строк, а отже чи справді мало місце припинення зобов`язання в межах, які виключають відповідальність резидента за порушення валютного законодавства.

З аналізу зовнішньоекономічного контракту від 25 жовтня 2016 року № 0001, укладеного між ТОВ «Престиж Продукт-К» та компанією «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» (Туреччина), додаткових угод до нього та інвойсів, вбачається, що позивач здійснив авансові платежі на загальну суму 417 111,58 доларів США. Частина з цих товарів на суму 94 616,08 доларів США поставлена не була, що підтверджується результатами документальної виїзної перевірки, зафіксованими в акті від 28 вересня 2018 року № 1197/26-15-1406-03/40641216, та не оспорюється відповідачем.

Інвойси, які супроводжували виконання контракту, підтверджують найменування, кількість, вартість та дати поставок харчових товарів (зокрема, борошняних та кондитерських виробів), а також є підставою для оформлення вантажно-митних декларацій. На підтвердження ввезення товару позивачем подано копії відповідних ВМД, що свідчить про фактичне надходження товару на митну територію України та реальність здійснених операцій.

Згідно з пунктом 3.5 зовнішньоекономічного контракту від 25 жовтня 2016 року № 0001 (у редакції додаткової угоди від 08 вересня 2017 року № 3/1) у разі непоставки товару Продавець зобов`язаний повернути покупцю суму авансового платежу не пізніше ніж через 90 днів з моменту її отримання.

Останнім документом, який підтверджує відвантаження товару за цим контрактом, є інвойс від 09 січня 2018 року.

У зв`язку з відсутністю фактичної поставки товару на суму 94 616,08 доларів США, відлік 90-денного строку на повернення коштів починається з 09 січня 2018 року, що повністю узгоджується з умовами контракту.

Отже, цей строк завершився 28 березня 2018 року.

Саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги до компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» на повернення коштів, а отже з цієї ж дати починається перебіг строку протягом якого зобов`язання могло бути припинене у спосіб, що виключає відповідальність за порушення валютного законодавства, але в межах 180-денного строку, встановленого статтею 2 Закону № 185/94-ВР.

На підтвердження зустрічних зобов`язань, які виникли у ТОВ «Престиж Продукт-К» перед іншими нерезидентами, апеляційний суд дослідив надані контракти, інвойси, митні декларації (ВМД), акти звірки взаєморозрахунків та податкові накладні.

Так, згідно з контрактом від 01 грудня 2016 року № 0002, укладеним з компанією ISTANBUL GIDA DIS TICARET A.S., позивач отримав кондитерські товари, що підтверджується інвойсами від 20 вересня 2017 року, 25 жовтня 2017 року, 10 листопада 2017 року на загальну суму 43 939, 97 доларів США. Поставка зазначеного товару супроводжувалась належним митним оформленням - це підтверджується митною декларацією № UA500190/2017/842043 (вкладка у PDF на 1- 2 сторінках), а також виданими податковими накладними, які містять всі обов`язкові реквізити, зокрема обсяг поставки, номенклатуру товару, дату та суму.

За контрактом від 06 березня 2017 року № 0004 з SIMSEK BISKUVI VE GIDA SANUI A.S., поставки позивачу кондитерських товарів були здійснені відповідно до інвойсів від 08 березня 2017 року та 24 березня 2017 року на загальну суму 36 871,00 доларів США, що підтверджується митною декларацією № UA500190/2017/745701 та супровідними накладними на товар. Зіставлення інформації в деклараціях і податкових накладних також засвідчує належне отримання позивачем імпортованого товару.

У межах контракту від 20 травня 2018 року № 200518/1 з MARKETSTAR TOPTAN GIDA TIC.LTD.STI позивач отримав кондитерські товари за інвойсами від 25 травня 2018 року та 08 червня 2018 року на загальну суму 7 853,00 доларів США, що підтверджується ВМД № UA500190/2018/633349 та відповідними первинними документами.

Наявність заборгованості ТОВ «Престиж Продукт-К» перед зазначеними контрагентами підтверджується актами звірки взаєморозрахунків: від 03 квітня 2018 року - з ISTANBUL GIDA DIS TICARET A.S., від 04 квітня 2018 року - з SIMSEK BISKUVI VE GIDA SANUI A.S., від 18 червня 2018 року - з MARKETSTAR TOPTAN GIDA TIC.LTD.STI. У кожному з актів відображено узгоджені сторонами залишки заборгованості на відповідні дати, що разом складають 88 663, 97 доларів США.

Таким чином, всі поставки були здійснені, оформлені митними деклараціями, супроводжувались інвойсами та відображені в обліку, що у сукупності підтверджує дійсність зобов`язань позивача перед зазначеними нерезидентами.

З метою погашення заборгованості за отриманий, але неоплачений товар, поставлений за окремими зовнішньоекономічними контрактами з компаніями ISTANBUL GIDA DIS TICARET A.S., SIMSEK BISKUVI VE GIDA SANUI A.S. та MARKETSTAR TOPTAN GIDA TIC.LTD.STI, ТОВ «Престиж Продукт-К» уклало з ними договори відступлення права вимоги, відповідно до яких передало зазначеним нерезидентам свої грошові вимоги до компанії AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI, що виникли у зв`язку з невиконанням останньою зобов`язання щодо поставки товару або повернення авансового платежу за контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001. Так, 03 квітня 2018 року укладено договір відступлення з ISTANBUL GIDA DIS TICARET A.S. на суму 43 939,97 доларів США, 04 квітня 2018 року - з SIMSEK BISKUVI VE GIDA SANUI A.S. на суму 36 871,00 доларів США, а 18 червня 2018 року - з MARKETSTAR TOPTAN GIDA TIC.LTD.STI на суму 7 853,00 доларів США.

У кожному з договорів визначено предметом грошову вимогу до AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI, що належала ТОВ «Престиж Продукт-К», а також зазначено підстави її виникнення - ненадання товару або невиконання зобов`язання з повернення коштів. Також зазначено, що з моменту укладення договору відповідне право вимоги переходить до нового кредитора, що надає йому правову можливість зарахувати цю суму у рахунок погашення грошового зобов`язання позивача перед ним.

Усі договори відступлення права вимоги були укладені після настання строку повернення авансового платежу за контрактом з компанією AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI, який відповідно до пункту 3.5 контракту (в редакції додаткової угоди) настав 28 березня 2018 року. Саме з цієї дати у ТОВ «Престиж Продукт-К» виникло законне право вимагати повернення авансу у сумі 94 616, 08 доларів США.

Договори відступлення з компаніями ISTANBUL GIDA DIS TICARET A.S. (03 квітня 2018 року), SIMSEK BISKUVI VE GIDA SANUI A.S. (04 квітня 2018 року) та MARKETSTAR TOPTAN GIDA TIC.LTD.STI (18 червня 2018 року) були укладені в межах 180 календарних днів за контрактом від 25 жовтня 2016 року № 0001, встановлених статтею 2 Закону України № 185/94-ВР, останній з яких закінчувався 09 липня 2018 року.

Таким чином, позивач реалізував своє право на зарахування частини однорідних зустрічних вимог у спосіб і строки, прямо передбачені законом.

При цьому колегія суддів враховує сформовані правові позиції Верховного Суду, зокрема в постановах від 31 січня 2020 року у справі № 1340/3649/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 826/13613/17, від 29 липня 2021 року у справі № 817/1200/15, в яких наголошено, що припинення зобов`язання у спосіб, передбачений законом, зокрема шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, визначений статтею 2 Закону № 185/94-ВР, виключає можливість притягнення резидента до відповідальності за порушення валютного законодавства у вигляді нарахування пені, передбаченої статтею 4 цього Закону.

Щодо однорідності та зустрічності вимог суд зазначає, що зарахування боргу позивача перед його трьома контрагентами - нерезидентами та зобов`язань компанії «AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI» перед позивачем були грошовими, строк виконання яких настав, що прямо відповідає умовам, викладеним у статті 601 ЦК України, статті 203 ГК України та пункті 1.11 Інструкції НБУ № 136. Жоден із доказів у справі не свідчить про спірність зобов`язань, їх недійсність або відсутність однорідності.

Доводи податкового органу про те, що договори відступлення не є належним доказом припинення зобов`язань, є необґрунтованими. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що договори відступлення права вимоги підтверджуються також актами звірки взаєморозрахунків та товаросупровідними документами (інвойсами, ВМД), які підтверджують фактичне виникнення заборгованості.

Такі договори відступлення права вимоги не суперечать положенням статей 512-515 ЦК України та підпункту 14.1.256 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Таким чином, фактична господарська операція, яка слугувала підставою для зарахування, підтверджена належними первинними документами, як того вимагає правова позиція Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2022 року у справі № 420/5969/19.

Щодо суми 57 986,35 та 45 499,40 доларів США, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факту виникнення відповідного зобов`язання, оскільки акт перевірки не містить даних про прострочення поставки або повернення коштів у цих обсягах. Ці суми фігурують лише в додатку 3 до акта перевірки про нарахування пені, однак обґрунтування щодо цих сум відсутнє в описовій та мотивувальній частинах акта.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність заборгованості на вказані суми коштів. Відтак, нарахування пені на ці суми є безпідставним.

Встановлення факту реального отримання товару позивачем за іншими контрактами і припинення зобов`язань у безготівковій формі свідчить про те, що інтереси валютного контролю не були порушені.

Відтак, застосування пені суперечить меті Закону № 185/94-ВР, який спрямований на запобігання безконтрольному виведенню валютних коштів за кордон, а не на покарання добросовісних суб`єктів господарювання за законні форми взаєморозрахунків.

Колегія суддів, дослідивши надані позивачем докази, вважає доведеним факт припинення грошового зобов`язання компанії AYGE DIS TIC. GIDA SAN.LTD.STI перед ТОВ «Престиж Продукт-К» у частині 88 663,97 доларів США шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України та пункту 1.11 Інструкції № 136 Національного банку України. Вказані зобов`язання підтверджуються зовнішньоекономічними контрактами, інвойсами, вантажно-митними деклараціями, податковими накладними, актами звірки та належно укладеними договорами відступлення права вимоги, які були здійснені у межах 180-денного строку, визначеного статтею 2 Закону № 185/94-ВР.

Разом із тим, в частині суми 5 952,11 доларів США (що становить залишок різниці між сумою недопоставленого товару та підтвердженими обсягами погашених зобов`язань) суду не надано належних первинних документів, які б підтверджували припинення відповідного зобов`язання у будь-який інший спосіб.

Однак, із додатку до податкового повідомлення-рішення не вбачається, яким чином цій сумі відповідає окрема частина нарахованої пені, зокрема не можна встановити, на який саме період прострочення вона розрахована, а відтак і визначити суму санкції саме у межах 5 952,11 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 185/94-ВР пеня нараховується у розмірі 0,3% від суми простроченого зобов`язання за кожен день порушення строку. При цьому розмір санкції безпосередньо залежить від конкретної суми боргу та періоду прострочення. І хоча в додатку № 3 до податкового повідомлення-рішення міститься деталізований розрахунок пені за окремими сумами, він здійснений без урахування залишку 5 952,11 доларів США, який встановлено вже в ході судового розгляду як частину, що не охоплена договорами відступлення та зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Оскільки контролюючим органом не здійснювався розрахунок пені щодо цієї конкретної суми, а формула її нарахування є особливою, із прив`язкою до кількості днів прострочення, то апеляційний суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір відповідальності у межах цієї частини зобов`язання без ризику свавільного втручання у дискреційні повноваження податкового органу.

Верховний Суд у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 820/3937/17, від 04 березня 2021 року у справі № 826/11877/18 та від 12 лютого 2020 року у справі № 826/13613/17 наголошував, що у разі недоведення контролюючим органом належної конкретизації грошового зобов`язання та відсутності можливості перевірити його обґрунтованість, податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню повністю, а суд не має права визначати інший розмір відповідальності на власний розсуд, щоб не допустити перевищення меж компетенції органу контролю та судового втручання у дискрецію податкового органу.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо скасування податкового повідомлення-рішення, а встановлені ним обставини у переважній частині узгоджуються з матеріалами справи та правовими позиціями, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 05.06.2025.