Справа № 160/3583/25
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 червня 2025 року Справа №160/3583/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., перевіривши матеріали справи №160/3583/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 ), Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 ) які полягають в оподаткуванні грошового забезпечення ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_9 ) за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з моменту набрання чинності Законом України №2308-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану», з 09.07.2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ), Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ), Військову частину НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 ), Військову частину НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_5 ) суму утриманого військового збору з доходу у вигляді грошового забезпечення, нарахованого з 09.07.2022 за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Ухвалою суду від 17.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачАМ строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

18.02.2025 року від Військової частини НОМЕР_3 надійшов відзив на позов.

20.02.2025 року від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позов.

24.02.2025 року від Військової частини НОМЕР_4 надійшов відзив на позов.

Ухвалою суду від 16.04.2025 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином оформлений відзив на позовну заяву ОСОБА_1 разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; відомості із документальним підтвердженням щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення позивача у ВЧ НОМЕР_1 , а саме за час здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з моменту набрання чинності Законом України №2308-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану», з 09.07.2022 року. Зупинено провадження у справі до отримання від відповідача витребуваних доказів.

27.05.2025 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, а саме відомості із документальним підтвердженням щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення позивача у ВЧ НОМЕР_1 . Відзив від ВЧ НОМЕР_1 на адресу суду не надійшов.

Ухвалою суду від 09.06.2025 року поновлено провадження у справі.

Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Спір щодо нарахування та невиплати позивачу в повному обсязі грошового забезпечення у зв`язку із проходженням військової служби, зокрема питання оподаткування грошового забезпечення військовим збором, є спором пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Натомість, після цієї дати, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Як встановлено судом, згідно наданого ВЧ НОМЕР_4 відзиву та доданих до нього документів, а саме Витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 27.06.2024 року №181/нст, відповідно до п.14 та 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, нижчепойменованих осіб рядового , сержантського та старшинського складу ВЧ НОМЕР_4 , які самовільно залишили частину - до їх повернення, звільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_10 солдата ОСОБА_1 .

Окрім того, командиром ВЧ НОМЕР_4 направлено до Територіального управління ДБР розмашованого у м.Краматорську Повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення солдатом ОСОБА_1 від 05.06.2024р.

Таким чином, позивач з 27.06.2024 року та станом на час подання позову, так і на час розгляду даної справи (09.06.2025р.) є особою, яка самовільно залишила військову частину. Також вище наведене суперечить викладеним у позовній заяві обставинам, які покладені в обґрунтування поданого позову, в якому зазначено зокрема, що позивач з 09.04.2024 по теперішній час проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_4 .

З позовною заявою про нарахування та виплатиту ОСОБА_3 суму утриманого військового збору з доходу у вигляді грошового забезпечення, позивач звернувся до суду 04.02.2025 року, коли вже не діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, що вказує на необхідність застосування до спірних правовідносин строків, встановлених ст.233 КЗпП України.

Відтак, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду.

Поважними причинами для пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №521/21851/16-а, від 31.03.2021 у справі №240/12017/19).

При поданні позову позивачем, у порушення частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, не подано заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин його пропуску та доказів на підтвердження їх наявності.

Частинами 1, 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження в справі.

З метою забезпечення доступу до правосуддя, суд вважає за необхідне надати позивачеві можливість подати обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із цим позовом із зазначенням обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію позивачем права щодо своєчасного звернення до суду та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 122, 123, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху після відкриття провадження в справі.

Встановити позивачеві строк п`ять днів з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із цим позовом, із зазначенням обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію позивачем права щодо своєчасного звернення до суду та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 15 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Турлакова