Справа № 120/17083/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 р. Справа № 120/17083/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач 2) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються протиправністю винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішенням №22 від 16.09.2024 про відмову в призначені позивачу дострокової пенсії за віком згідно статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахуванні до його пільгового стажу періоду роботи з 04.02.1993 по 28.11.1993 та з 23.01.1989 по 31.01.1991.

Ухвалою суду від 27.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

10.01.2025 від ГУ ПФУ у Вінницькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 1 зазначає, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, яким надано статус учасника бойових дій після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.

ГУ ПФУ у Вінницькій області вказує на те, що на виконання рішення суду від 16.05.2024 позивачу було зараховано до страхового стажу періоди роботи/навчання згідно висновків суду з 01.09.1983 по 20.07.1986, з 09.03.1991 по 01.01.1993, з 01.07.2000 по 26.12.2002. У підсумку, згідно наданих документів, рішення суду від 16.05.2024 та даних персоніфікованого обліку страховий стаж позивача склав - 22 роки 5 місяців 18 днів.

Під час повторного розгляду заяви позивача про призначення дострокової пенсії за віком від 01.12.2023 пенсійним органом не зараховано його періоди роботи:

- за Списком №1 з 04.02.1993 по 28.11.1993 через відсутність (не зазначення) прізвища відповідальної особи та відсутності довідки встановленого зразка відповідно до Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній;

- за Списком №1 з 23.01.1989 по 31.01.1991 через відсутність довідки встановленого зразка відповідно до Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Оскільки, страховий стаж позивача склав менше, ніж передбачено п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме 22 роки 5 місяців 18 днів, із необхідних 25 років, пенсійним органом було прийнято рішення про відмову позивачу у призначені дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи вищевикладене, ГУ ПФУ у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

21.01.2025 від ГУ ПФУ в Донецькій області до суду через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволені вимог адміністративного позову.

Відповідач 2 зазначає, що на виконання рішення суду від 01.12.2023, пенсійним органом прийнято рішення №422 від 16.09.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсій за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

ГУ ПФУ в Донецькій області вказує, що згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Форма довідки наведена в Додатку 5 Порядку №637.

Позивачу не було зараховано періоди роботи з 04.02.1993 по 28.11.1993 через відсутність (не зазначення) прізвища відповідальної особи та відсутності довідки встановленого зразка відповідно до Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та з 23.01.1989 по 31.01.1991 через відсутність довідки встановленого зразка відповідно до Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Таким чином, зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу 25 років, пенсійним органом було відмовлено у призначені йому пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На підставі вищезазначеного ГУ ПФУ в Донецькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області з заявою від 01.12.2023 про призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області та прийнято рішення від 05.12.2023 за №422, яким відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком.

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу щодо відмови у призначені дострокової пенсії за віком, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Як з`ясовано судом, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2024 по справі за №120/1135/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №22 від 05.12.2023 року та зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком від 01.12.2023 року, з урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання вказаного рішення суду від 16.05.2024 по справі №120/1135/24, пенсійним органом повторно розглянуто заяву позивача від 01.12.2023 про призначення дострокової пенсії за віком та прийнято нове рішення від 16.09.2024 за №2, яким відмовлено позивачу у призначені пенсії за віком.

Зокрема, рішенням від 16.09.2024 за №2 зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи/навчання згідно висновків суду: з 01.09.1983 по 20.07.1986 (навчання), з 09.03.1991 по 01.01.1993, з 01.07.2000 по 26.12.2002, втім, пенсійним органом не зараховано до страхового та пільгового стажу інші періоди роботи позивача:

- за Списком №1 до страхового та пільгового стажу з 04.02.1993 по 28.11.1993 через відсутність (не зазначення) прізвища відповідальної особи та відсутності довідки встановленого зразка відповідно до Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній;

- за Списком №1 до пільгового стажу з 23.01.1989 по 31.01.1991 через відсутність довідки встановленого зразка відповідно до Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особливості пенсійного забезпечення окремих категорій громадян визначено статтею 114 Закону № 1058-IV.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відтак військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, мають право на призначення дострокової пенсії після досягнення чоловіками 55 років та за наявності у них страхового стажу не менше 25 років.

Відповідачами не заперечується той факт, що позивач був військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях. Також дана обставина підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій.

Крім того, на момент звернення із заявою позивач мав достатній вік у розумінні вимог п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-ІV.

Разом з тим підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком став висновок про відсутність у позивача достатнього страхового стажу, а саме 25 років.

Зокрема, у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 16.09.2024 за №2 зазначено, що до страхового стажу позивача, як одна з підстав, не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 04.02.1993 по 28.11.1993 на Шахті "Княгинівська" через відсутність прізвища відповідальної особи.

Перевіряючи доводи пенсійного органу в цій частині суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Із записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 судом встановлено, що відповідно до запису №12 позивач прийнятий від 04.02.1993 на Шахту "Княгинівська" підземним проходчиком та був звільнений з роботи 28.11.1993 (відповідний запис засвідчений печаткою підприємства).

Суд наголошує на тому, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Цей висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що наведена у постановах від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Вищезазначене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Таким чином суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо відсутності у трудовій книжці, зокрема за період роботи з 04.02.1993 по 28.11.1993, прізвища відповідальної особи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Щодо іншої причини незарахування спірних періодів роботи позивача в період з 04.02.1993 по 28.11.1993 та з 23.01.1989 по 31.01.1991 у зв`язку з відсутністю довідки встановленого зразку відповідно до Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, суд зазначає наступне.

Приписами статті 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому, надання уточнюючих довідок підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Таким чином, довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

Досліджуючи копію трудової книжки серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що:

- з 23.01.1989 по 31.01.1991 позивач працював на шахті "Краснокутська" п/о Донбасантрацит гірноробочим першого розряду та машиністом підземних установок другого розряду, під землею, з повним робочим днем;

- з 04.02.1993 по 28.11.1993 позивач працював на шахті "Княгинінська" підземним проходчиком, під землею, з повним робочим днем.

Такі записи в трудовій книжці містять посилання на відповідні документи, на основі яких вони вчинені (накази), засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

При цьому суд вказує на те, що записи про період роботи позивача з 23.01.1989 по 31.01.1991 та з 04.02.1993 по 28.11.1993 містять відмітку про те, що позивач працював з повним робочим днем на підземній роботі.

Тобто, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах.

Крім того, доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці та інших доказів, які підтверджували б не виконання позивачем роботи за зазначеною професією у спірний період до суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідачів у відзивах на те, що для підтвердження пільгового стажу позивач повинен був надати уточнюючі довідки підприємства є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п.3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що органи Пенсійного фонду України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися, чого відповідачами вчинено не було.

Разом із тим, оцінюючи в сукупності наведені вище обставини суд першочергово виходить із того, що оскаржуване рішення територіального органу Пенсійного фонду від 16.09.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії не містить жодної оцінки обставинам, фактам чи підставам можливості зарахування спірних періодів роботи саме до пільгового стажу. Тобто, в цьому випадку відповідач не визначався із тим, чи були достатні подані заявником документи в контексті оцінки можливості врахування спірних періодів з 04.02.1993 по 28.11.1993 та з 23.01.1989 по 31.01.1991 до пільгового стажу, не вказав жодних підстав відмови у їх врахуванні.

Натомість, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.

Отже враховуючи те, що з наданих позивачем доказів та викладених ним обставин прослідковуються окремі періоди його трудової діяльності, які можуть бути віднесені до страхового та пільгового стажу, проте рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 16.09.2024 за №22 не містить достатньої правової оцінки таким обставинам, тому суд вважає, що таке рішення не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним в контексті статті 2 КАС України, а тому визнається судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо іншої частини позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В даному випадку суд враховує, що наразі страховий та пільговий стаж позивача не є визначений (обрахований) органами Пенсійного фонду у повному обсязі (з урахування висновків суду, що наведені в цьому рішенні), а суд не є тим повноважним органом, до компетенції якого належить проведення обрахунку такого стажу (тобто визначення точної кількості страхового та пільгового стажу з урахуванням періоду з 04.02.1993 по 28.11.1993 та з 23.01.1989 по 31.01.1991).

Отже, оскільки суд не уповноважений самостійно визначати та обраховувати загальну кількість страхового та пільгового стажу позивача, необхідну для призначення йому дострокової пенсії за віком, а також враховуючи те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний розрахунок страхового та пільгового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, а також дійти висновку про дотримання позивачем усіх необхідних умов передбачених п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку буде зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 період його роботи 04.02.1993 по 28.11.1993 та до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 23.01.1989 по 31.01.1991, та повторно розглянути його заяву про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 01.12.2023.

Відносно органу Пенсійного фонду України, на який слід покласти обов`язок по відновленню порушеного права позивача, то суд враховує, що оскільки звернення позивача із заявою про призначення пенсії відбулось до ГУ ПФУ у Вінницькій області, тому хоч і повноваження щодо розгляду поданих позивачем матеріалів були делеговані ГУ ПФУ в Донецькій області для прийняття відповідного рішення, проте обов`язок із, власне, зарахування страхового та пільгового стажу, призначення та виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем звернення позивача із заявою, де позивач перебуватиме на обліку, тобто в ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову у визначений судом спосіб.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки від сплати судового збору позивач звільнений.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №22 від 16.09.2024 (на заміну рішення №22 від 02.09.2024) про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 04.02.1993 по 28.11.1993 на Шахті "Княгинінська" та до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 23.01.1989 по 31.01.1991 на Шахті "Краснокутська" п/о Донбасантрацит та повторно розглянути заяву від 01.12.2023 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09.06.25.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005), );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович