Справа № 460/27608/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/27608/23 пров. № А/857/24324/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року (головуючої судді: Дорошенко Н.О., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 06.12.2023 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням до пільгового стажу періоду роботи по Списку № 2 починаючи з 23.05.1987 по 16.05.1995 та страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , починаючи з 29.07.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із врахуванням до пільгового стажу періоду роботи по Списку № 2 починаючи з 23.05.1987 по 16.05.1995 та страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 починаючи з 29.07.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після досягнення 54-річного віку, маючи загальний страховий стаж більше 25 років та спеціальний стаж роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників понад 14 років, звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області рішенням від 05.08.2022 № 59 відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного страхового та пільгового стажу.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 у справі 260/2175/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком та зараховано періоди роботи з 02.11.1995 по 31.08.1996 та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.10.2023 № 59. При цьому, зазначено, що страховий стаж становить 15 років 7 місяців 25 днів, а пільговий стаж роботи становить 4 роки та 7 місяців, у зв`язку з: незарахуванням періоду роботи з 23.05.1987 по 16.05.1995, згідно з трудовою книжкою, оскільки відсутні документи про перейменування підприємства (заявниця прийнята в «Стахановский з-д ЖБИ-8» (рос.), а звільнена з «Акціонерного товариства…»); відсутністю уточнюючих довідок про пільговий стаж роботи заявниці; відсутністю довідок про відпустки без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для зарахування періоду роботи в подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, не зарахував понад 10 років страхового стажу позивача. Тобто, повторно відмовлено у призначенні пенсії, через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу роботи.

Зауважила, що записи у трудовій книжці позивача підтверджують усі пільгові періоди роботи по Списку № 2. Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 у період з 23.05.1987 по 16.05.1995 позивачка працювала машиністкою крану 5 розряду та 16.10.1995 була звільнена з цієї посади. Професія «машиніст кранів» є у Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Таким чином, позивач маючи вік 54 роки та 25 років 10 місяці 10 днів загального страхового стажу, з яких 14 років 5 місяців 14 днів на роботах, що дають право на призначення пенсії по Списку № 2, має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2. Вважає, що протиправно не призначено пенсію за віком на пільгових умовах, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали від 09 вересня 2024 року про виправлення описки в судовому рішенні, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 02.10.2023 № 59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 29.07.2022, зарахувавши до загального та спеціального страхового стажу періоди роботи з 23.05.1987 по 16.05.1995.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 429,44 грн.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та оскаржило в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що судом першої інстанції не враховану норми п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким визначається право на отримання пенсії. Пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне» страхування», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки- після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Однак, на момент звернення до пенсійного органу вік позивача становив 54 роки.

Крім цього зазначає, що з оглянутої трудової книжки спеціалісти ПФ України не можуть ідентифікувати чи працювала позивачка повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України.

Відповідно до довідки від 14.03.2023 № 1331- позивачка є внутрішньо переміщеною особою.

Позивачка, 29.07.2022 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 05.08.2022 № 59 відмовлено заявниці у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки така не досягла настання пенсійного віку 60 років, що суперечить пункту 1.7 частини першої Постанови від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказано, що за необхідного страхового стажу 29 років, страховий стаж особи становить - 14 років 09 місяців 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.08.1986: з 22.11.1995 по 31.08.1996, оскільки після запису про закінчення трудових відносин відсутня стаття КЗОТ, що суперечить п. 2.3 частини 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 у справі № 260/2175/23, яке набрало законної сили 13.09.2023, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 05.08.2022 № 59, а також зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 02.11.1995 по 31.08.1996 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1986 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2022 про призначення пенсії за віком на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

При виконанні вказаного судового рішення ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято рішення від 02.10.2023 № 59, яким позивачці відмовлено в призначені пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного страхового та пільгового стажу. За нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний вік для призначення такої пенсії для жінок 55 років, страховий стаж не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Вік ОСОБА_1 на дату звернення за призначенням пенсії 29.07.2022 становить 54 роки 1 місяць 3 дні, страховий стаж - 15 років 7 місяців 25 днів, пільговий стаж 4 роки 7 місяців. За результатом розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано період роботи з 23.05.1987 по 16.05.1995, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки відсутні документи про перейменування підприємства (Заявниця прийнята в «Стахановский з-д ЖБИ-8» (рос.), а звільнена з «Акціонерного товариства…»); в матеріалах пенсійної справи відсутні уточнюючі довідки про пільговий стаж роботи заявниці; роботу по Списку № 2 зараховано згідно з відомостями по спеціальному стажу форми ОК-5 від 24.03.2023; відсутні довідки про відпустки без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для зарахування періоду роботи в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що записи трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 за № 5 № 6 та від 16.05.1995 є достатніми для підтвердження її роботи за Списком № 2 у період з 23.05.1987 по 16.05.1995 (8 років 4 місяці 24 дні), а тому ГУ ПФУ у Закарпатській області протиправно не взяло їх до уваги при прийнятті спірного рішення.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788 (у редакції зі змінами, внесеними Законом № 213) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15):

Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінка.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 23 січня 2020 року при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним рішенням пенсійного органу позивачці відмовлено в призначені пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного страхового та пільгового стажу.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки пенсійного органу безпідставними з огляду на таке.

Так, відповідно до положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що пенсійним органом не зараховано до загального та спеціального стажу позивачки період її роботи з 23.05.1987 по 16.10.1995 машиністом крана на Стаханівському заводі залізобетонних виробів № 8.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 :

- 23.05.1987 позивачку прийнято на роботу в Стахановський завод залізобетонних виробів №8 машиністом крана 5 розряду в ФЦ-1 (формувальний цех). Підстава: наказ № 66-к від 25.05.1987 (запис № 5);

- 29.07.1987 переведена в ФЦ-2 машиністом крана 5 розряду. Підстава: наказ №104-к від 28.07.1987 (запис № 6);

- у зв`язку із введенням нових тарифних умов оплати праці встановлена професія машиніст крана та присвоєно 4 розряд. Підстава: наказ № 623 від 22.12.1987;

- 16.10.1995 звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Підстава: наказ № 63к від 10.10.1995.

Враховуючи наведене, пенсійним органом протиправно не зараховано до загального та спеціального стажу позивачки період її роботи з 23.05.1987 по 16.10.1995 машиністом крана на Стаханівському заводі залізобетонних виробів № 8.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки у позивачки наявні всі встановлені законодавством умови для призначення пенсії, зокрема: досягла 50 років, страховий стаж, з врахуванням визнаного пенсійним органом та зарахованого за наслідками розгляду цієї справи, складає понад 20 років, з яких пільговий стаж роботи складає понад 10 років, а тому ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року у справі № 460/27608/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін