Справа № 280/2116/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 червня 2025 року Справа № 280/2116/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ"

до Дніпровської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" (далі позивач) до Дніпровської митниці (далі відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA110050/2025/000022/1 від 28.02.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.02.2025 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA110050/2025/000022/1, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованих товарів скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-г - резервний метод, згідно з положеннями статті 64 Митного кодексу України, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Просить позов задовольнити.

24.03.2025 від позивача надійшла заява про уточнення тексту позовної заяви.

Ухвалою судді від 26.03.2025 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" залишено без руху.

02.04.2025 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 02.04.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві відповідно до якого зазначено, що резервний метод визначення митної вартості (ст. 64 МКУ) базується на світовій практиці, згідно якої в рамках цього методу допускається розумна гнучкість в підходах до застосування попередніх методів визначення митної вартості. У відповідності до п.3 ст.337 МКУ посадовою особою митниці проведено контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних ресурсах митних органів. Відповідно до ст. 33 МКУ, митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. Митна вартість, визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ. Позивач зазначає, що посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості заявленого позивачем товару діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

07.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" (покупець) уклало з компанією "CHONGQING HUA TIAN HAO LI MACHINERY MANUFACTURING CO., LTD." (продавець) зовнішньоекономічний контракт №HL/5 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у специфікації (додатку), яка є невід`ємною частиною даного контракту.

В подальшому компанією продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного контракту, специфікацій до нього № 2025-2, №2025-3, №2025-3-z від 27.09.2024, рахунку-фактури №HL2025-2/3A від 30.10.2024, було здійснено поставку Товариству з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" товарів (мотоблоків, грунтофрез для мотоблоків, навісних грунтофрез до мотоблоків, запасних частин до сільськогосподарської техніки), загальною вартістю 198028,90 доларів США.

Перевезення товару здійснювалось відповідно до умов договору перевезення вантажу морським транспортом (фрахту) №2712/917/2022 від 27.12.2024, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" з компанією-перевізником «Global Container Lines Latvija SIA». Вартість транспортних витрат товариства до митного кордону з Україною склала 27000,00 дол. США.

Після ввезення в Україну поставлені товари було задекларовано позивачем до митного посту "Новомосковськ" Дніпровської митниці за електронною митною декларацією (ЕМД) №25UA98U0 від 26.02.2025.

Відповідно до п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту, зазначена товарна партія поставлялась на умовах FOB згідно міжнародних торговельних правил "ІНКОТЕРМС 2010".

Для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, підприємством було надано митному органу документи, передбачені частинами 2 та 3 статті 53 МК України, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації, а саме: декларацію митної вартості; зовнішньоекономічний контракт №HL/5 від 07.12.2023р; специфікації до нього: №№ 2025-2, 2025-3, 2025-3-z від 27.09.2024; додаткову угоду №5 від 08.01.2025 до контракту; банківську платіжну інструкцію №1177 від 03.12.2024; рахунок-фактуру №HL2025-2/3A від 30.10.2024; пакувальний лист до нього від 30.10.2024; технічні характеристики товарів.

Для підтвердження транспортних витрат до кордону України підприємство надало митниці: договір перевезення вантажу морським транспортом (фрахту) №2712/917/2022 від 27.12.2022; заявку на перевезення №171 від 30.12.2024; коносамент №BW24110103 від 13.11.2024; рахунок на оплату №L80300 від 30.01.2025; акт виконаних послуг від 23.02.2025; довідку про транспортні витрати від 07.02.2025; залізничні товаро-транспортні накладні: №№ 31514770, 31514772, 31514773, 31514803, 31514809 від 16.02.2025.

Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею було направлено позивачу електронне повідомлення, яким витребувано у позивача наступні документи:

«1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ;

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

6) копію митної декларації країни відправлення;

7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.»

Листом вих. № 02726 від 27.02.2025 позивачем додатково надало митниці: прайс-лист та комерційну пропозицію виробника від 17.09.2024.

28.02.2025 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA110050/2025/000022/1 (а.с. 38-39), відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованих товарів №№1, 2, 8-11 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-г - резервний метод, згідно з положеннями статті 64 МК України, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації №UA110050/2025/000029, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Позивачем з урахуванням пункту 2 частини 3 статті 52 Митного кодексу України було задекларувано спірну партію товару, а митницею було випущено товар у вільний обіг за ЕМД №25UA50U6 від 03.03.2025, загальна різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної позивачем та скоригованої митницею, склала 2507412,12 грн.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000022/1 від 28.02.2025 протиправним, позивач звернувся до суду із позовом про його скасування.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 246 Митного кодексу України (далі - МК України), метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з частиною 1 статті 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частиною 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Такими документами є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у ст.VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 53 Митного кодексу України, митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в документах, перелік яких визначений частиною 2 даної статті.

При цьому, суд зазначає, що підставою для витребування додаткових документів не є наявність недоліків (описок, помилок, тощо), як таких, а наявність саме недоліків, які впливають на правильність визначення митної вартості товару.

Так, в спірному рішенні митним органом в якості розбіжності зазначено: «відповідно до п. в) частини восьмої ст. 257 МКУ митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах). Відповідно до електронного інвойсу графи №31 ЕМД декларантом заявлено торгівельну марку товарів - «ДТЗ» та «KENTAVR». У комерційних та товаросупровідних документах відсутні відомості щодо торгівельної марки товарів».

З приводу вищевказаних розбіжностей суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в ЕМД №25UA98U0 від 26.02.2025 (в графі 31), специфікаціях: №2025-2, 2025-3, 2025-3-z від 27.09.2025 (в пункті 1), рахунку на оплату № HL2025-2/3А від 30.10.2025 (в графі: "Найменування"), технічних характеристиках, прайс-листі, комерційній пропозиції зазначені торговельні марки поставленого товару - "ДТЗ" та «KENTAVR», які зазначені також в електронному інвойсі, тобто такої розбіжності в поданих документах не існує.

Також, в спірному рішенні митним органом в якості розбіжності зазначено, що: «Відповідно до відомостей наданих до митного оформлення документів, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах поставки FOB-CHONGQING, згідно Інкотермс 2010. Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів (Інкотермс 2010) за терміном FOB, Продавець зобов`язаний доставити товар на борт судна в названому порту відвантаження. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Враховуючи умови поставки FOB, пункт 3.1.1 Контракту продавцем здійснено митні формальності у країні відправлення. Документального підтвердження умов здійснення експортної операції із вивезення оцінюваної партії товарів (вартості, умов поставки, ваги) не надано, в графі №44 ЕМД не зазначено документ за кодом «9610 -копія митної декларації країни відправлення».

За наслідками розгляду листа позивача вих.№02726 від 27.02.2025 та додатково наданих документів, з приводу вищевказаної підстави для коригування, відповідач зазначив: «Відповідно до ст.53 МКУ, документами, що підтверджують заявлений рівень вартості, є в т.ч. копія митної декларації країни відправлення. Крім того, будь-яка легальна експортно-імпортна операція у Китаї супроводжується оформленням у митному відношенні та декларуванні товарів, що ввозяться або вивозяться. Це передбачено Законом КНР «Про порядок заповнення вантажної експортно-імпортної декларації», затвердженого маніфестом Головного митного управління КНР №52 2008 року. Заявленими умовами поставки FOB передбачено здійснення митних формальностей у країні відправлення продавцем. Крім того, відповідно до п.3.1.1 контракту, ціна товару включає ціну експортного митного оформлення товару. Всупереч зазначеному, митна декларація країни відправлення не надана до митного оформлення, що може свідчити про небажання Декларанта її надавати митному органу для здійснення контролю правильності заявленої декларантом митної вартості та її складових, перевірки ціни товару, ваги, кількості, найменування, та інших відомостей, що заявлялась митним органам Китаю при вивезенні»

З приводу вищевказаних розбіжностей суд зазначає наступне.

Копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зовнішньоекономічним контрактом (пунктами 3.5., 3.6.), його сторонами узгоджені документи, які повинні надаватись для підтвердження поставки товару, серед яких митна декларація країни відправлення відсутня.

Верховним Судом з аналогічних правовідносин було сформовано правову позицію, висловлену ним у постанові від 19.03.2019 у справі №810/4116/17, відповідно до якої ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.

На переконання суду документи, які були надані митному органу, підтверджують вартість товару, а вказані в них відомості узгоджуються між собою та дають змогу ідентифікувати товар, що перевозився та його вартість. Водночас, митницею не обґрунтовано, які саме складові митної вартості товару має підтвердити (або спростувати) митна декларація країни відправлення.

Також, в спірному рішенні митним органом в якості розбіжності зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до п.п. 4.1 та 5.2 Контракту від умови оплати кожної партії товару зазначаються у відповідних Специфікаціях (Додатках) до контракту. Відповідно до інвойсу від 30.10.2024 №HL-2025-2/3A загальна фактурна вартість товару на комерційних умовах постачання FOB - CHONGQING Китай складає 198028,90дол. США. Відповідно до специфікацій до Контракту форма оплати за специфікацію від 27.09.2024 №2025-3 (221692,50 дол.США), - 100% передоплата, від 27.09.2024 № 2025-3-z (548,90 дол.США).- протягом 180 діб з дня фактичного отримання товару. Для підтвердження оплати за товар по інвойсу від 30.10.2024 №HL-2025-2/3A на загальну суму 198028,90дол. США декларантом надані до митного оформлення надані платіжне доручення від 03.12.2024 №1177, що підтверджує оплату у розмірі 145185,62 дол. США за товар згідно специфікації від№2024-4 від 16.08.2024 (12080.62 дол.США), №2025-2 від 27.09.2024 (133 105.00дол.США), (графа №70 платіжного доручення). Враховуючи умови поставки FOB CHONGQING Продавець виконав умови постачання коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Відповідно до відомостей коносаменту від 13.11.2024 №BW24110103, товар за інвойсом від 30.10.2024 №HL-2025-2/3A на загальну суму 198028,90дол. США, було завантажено на судно - 13.11.2024, але оплата за відправлений товар, по специфікації №2025-2 від 27.09.2024на загальну суму 133 105.00дол.США, здійснена за платіжними дорученнями від 03.12.2024 №1177 покупцем тільки 03.12.2024. За умовами п.п. 4.1 Контракту, в разі несвоєчасної оплати товару, ціна товару може змінюватись після здійснення поставки, зміна ціни оформляються додатковою угодою після чого продавець повинен надати Покупцю коригуючи специфікацію та інвойс. Зазначене може свідчити про наявність додаткових угод, рахунків, що підтверджують зміну Продавцем ціни товару, та які до митного контролю не надані. Також здійснення оплати за товар з порушеннями встановлених строків може передбачати додаткові санкції та штрафи за порушення вказаних строків. Декларантом не надано доповнення до контракту від 07.12.2023 №HL/5 на поставку товару згідно з інвойсом від 30.10.2024 №HL-2025-2/3A на загальну суму 198028,90дол. США. Документального підтвердження здійснення оплати за товар згідно інвойсу від 30.10.2024 №HL-2025-2/3A на загальну суму 198028,90дол. США, не надано. Якщо рахунок - фактура сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої статті 53 МК України є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Відповідно до п. 7 висновків Постанови Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 №2 «Про Довідку щодо Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж, не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару. Декларантом надано до митного оформлення банківські платіжні документи, що стосується товару від 03.12.2024 №1177 в графі №70 котрих наявне посилання на контракт від 07.12.2023 № HL/5 та специфікації від 16.08.2024 №2024-4, та відсутнє посилання на інвойс від 30.10.2024 №HL-2025-2/3A, що не дає можливості повністю ідентифікувати оцінювану партію товару. Враховуючи вищезазначені розбіжності, неможливо здійснити перевірку числового значення заявленої митної вартості оцінюваних товарів.

З приводу вищевказаних розбіжностей суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що поставка спірної партії товарів здійснювалась декількома товарними партіями за кожною зі специфікацій: №№ 2025-2, 2025-3, 2025-3-z від 27.09/2024 (відповідно до пункту 2.1 зовнішньоекономічного контракту HL/5), кількість та вартість якої зафіксована у єдиному рахунку-фактурі №HL2025-2/3А від 30.10.2024. Вартість загальної партії товару складає відповідно до рахунку-фактури 198028,90 доларів США та він виставлений на оплату частини товару за кожною з означених специфікацій, поставки за якими не завершені та продовжуються, тому сума рахунку не може відповідати загальній сумі специфікацій.

У специфікації №2025-2, сторонами контракту передбачені терміни оплати вартості товару, що поставляється, як здійснення 100% попередньої оплати вартості в сумі 133105,00 дол.США. На підтвердження повної оплати за даною специфікацією, позивачем було надано митниці банківська платіжна інструкція №1177 від 03.12.2024, з якої вбачається, що товариством компанії-продавцю 03.12.2024 перераховано за специфікацією №2025-2 кошти в сумі 133105,00 дол.США, тобто оплата за даною специфікацією здійснена в повному обсязі.

У специфікації №2025-3, визначений аналогічний строк оплати вартості товару, однак товариством митниці була надана додаткова угода № 5 від 08.01.2025 відповідно до умов якої, строк оплати вартості товару за специфікацією було змінено на 180 днів з моменту фактичного отримання товару.

Умовами специфікації №2025-3-z також передбачене відстрочення оплати вартості товарів на термін до 180 днів з моменту фактичного отримання товару.

Відповідно штампів Дніпровської митниці «Під митним контролем» на залізничній накладній та рахунку-фактурі № HL2025-2/3А, товар надійшов у кінцевий пункт призначення 24.02.2025, тому саме дата 24.02.2025 є датою, коли товар фактично було отримано товариством. Саме з цієї дати розпочинається перебіг строку 180 днів для здійснення оплати вартості товару, який спливає 24.08.2025.

Таким чином, встановлений умовами специфікацій 2025-3, 2025-3-z строк оплати вартості товару на момент декларування товару, винесення митницею спірного Рішення та подання до суду даного адміністративного позову не сплинув, оплата за ними здійснена не була, тому товариством не міг бути наданий банківський платіжний документ на її підтвердження.

Як зазначалось, платіжною інструкцією №1177 була здійснена оплата вартості товару за специфікацією № 2025-2 - 03.12.2024, тобто до дати фактичного отримання товару, якою є 24.08.2025.

Здійснення оплати до фактичного завершення поставки і є передоплатою, тобто позивачем виконані умови специфікації та здійснено 100 відсоткову попередню оплату.

Твердження митниці про те, що у банківських платіжних інструкціях не зазначено посилань на інвойс, що не дає можливості повністю ідентифікувати оцінювану партію товару, з посиланням на Постанови Пленуму ВАСУ - є помилковим з огляду на те, що митницею не враховано, що в даному випадку відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту №HL/5 єдиною підставою для здійснення оплати вартості товару його сторонами визначена Специфікація (п. 5.1 Контракту), тому у платіжних дорученнях міститься посилання саме на специфікацію, як підставу для здійснення оплати. Зазначення інвойсу у платіжних інструкціях протирічило б умовам контракту.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, висловленій у постанові від 02.03.2021 по справі №380/842/20: «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 Митного кодексу України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей Ухвалюючи рішення, суди виходили з того, що у розумінні статті 53 Митного кодексу України банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачеано рахунок за такий товар; відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості; дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару.; тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару».

Відповідно ж до правової позиції Верховного суду, висловленій у постанові від 22.10.2020 по справі № 320/2455/19 щодо відомостей платіжного доручення, судом визначено: «Квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанції/платіжного доручення та митною вартістю товару не існує».

Також зі спірного рішення вбачається, що митним органом в якості розбіжності зазначено наступне: «Згідно відомостей: коносаменту від 13.11.2024 № BW24110103 поставка оцінюваної партії товару здійснено у контейнерах; на морському судні з порту CHONGQING (CHINA) до порту GDANSK (POLAND); накладної УМВС від 16.02.2025 №№ 31514759, 31514770, 31514772, 31514773, 31514803, 31514809 товар переміщувався з залізничної станції Глівіце (POLAND) до переходу на МКУ Мостиська-Пшемисль та до м. Самар залізничним транспортом. Аналіз зазначених в графі №44 ЕМД транспортних (перевізних) документів, що стосуються поставки оцінюваної партії товару, свідчить про наступне:

1) Згідно Інтернет ресурсу відстеження контейнерів ww.maersk.com/tracking контейнери №№HASU5092876, TGHU6154802, HASU4685100, INKU6374606, BEAU5213541, SUDU5990184 прибули в порт призначення GDANSK 10.02.2025. З урахуванням дати 16.02.2025 залізничних накладних №№ 31514759, 31514770.31514772, 31514773, 31514803, 31514809 товар в контейнерах в період з 10.02.2025 по 16.02.2025 зберігався в порту, був перевезено з порту GDANSK (Польща) на залізничну станцію Глівіце (Польща) або був підданий іншим операціям, що може свідчити про наявність додаткових витрат за портові вантажні роботи, контрсталійний час (демередж), зберігання товару в портовому терміналі порту, та транспортних витрат на перевезення товару з порту GDANSK на залізничну станцію Глівіце, оформлення митних документів типа декларації Т1, інше.

2) Згідно ж/д накладної від 16.02.2025 №№ 31514759, 31514770, 31514772, 31514773, 31514803, 31514809 перевантаження та відправка контейнера здійснювалась з залізничної станції Глівіце, (Польща). Декларантом не надавався рахунок та не включена транспортна складова (НРР) від порту GDANSK до станції Глівіце (Польша). Транспортні (перевізні) документи щодо переміщення вказаним маршрутом до митного оформлення не надано. Відомості щодо включення витрат на транспортування зазначеним маршрутом до ціни наданих послуг, відсутні в наданих декларантом до митного оформлення документах.

3) Надані до митного оформлення скановані копії залізничних накладних від 16.02.2025 №№ 31514759, 31514770, 31514772, 31514773, 31514803, 31514809 не містять інформації про числові значення витрат на транспортування товару, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951, ратифікованої Україною 05.06.1992.

Відповідно до статті 15даної угоди, у залізничній накладній зазначається інформація про оплату провізних платежів. Статтею 30 угоди передбачено порядок здійснення розрахунків за надання послуг з перевезення. Надана до митного оформлення примірник залізничної накладної не містять інформації, яка наявна на звороті даного документу і повинна містити графи щодо тарифу та вартості перевезення товару. Відомості про можливі/наявні додаткові витрати не зазначені ні у заявці на перевезення від 30.12.2024 №171, ні в акті виконаних послуг від 23.02.2025, ні у рахунку на оплату транспортних витрат від 13.02.2024 № L80300. Рахунок від 13.02.2024 № L80300 не містить опис/перелік всіх складових транспортних витрат за даним маршрутом міжнародного перевезення товару з застосуванням, типи комбінованих видів транспорту, можливі відомості про додаткові витати. Виникає сумнів що всі додаткові витрати на транспортування товару за маршрутом порт CHONGQING (Китай) - Самар (Україна)» були враховані в вартості послуги транспортування товару в документах наданих для перевірки заявленої в ЕМД транспортної складової митної вартості товару. У наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості додаткових витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів. Також в загальній сумі транспортних витрат поза межами території Украйни не враховані експедиторські витрати та нагорода за Договором ТЕО.

4) В наданому коносаменті від 13.11.2024 №BW24110103 зазначено умову оплати «FreightCollect». Термін «FreightCollect» означає що товари передаються покупцеві або одержувачу компанією морських перевезень за дійсним коносаментом після сплати транспортних витрат по перевезенню товаром за маршрутом зазначеному в коносаменті. Товар в 6 контейнерах, який коносаментом від 13.11.2024 № BW24110103 переміщувався на морському судні з порту CHONGQING (CHINA) до порту GDANSK (POLAND), за даними Інтернет ресурсу відстеження контейнерів ww.maersk.com/tracking станомна 10.02.2025 вибув з порту GDANSK, що свідчить про факт сплати за морський фрахт на дану дату. Але в рахунку на оплату транспортних витрат, включно й за морський фрахт, від 13.02.2024 № L80300 зазначено термін сплати: 27.03.2025. На дату подання ЕМД№25UA98U0 від 26.02.2025, митному органу не надано ніяких банківських платіжних документів що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, їх реквізити в графі №44 ЕМД під кодом «3005» не зазначені. Здійснення оплати послуг з порушеннями встановлених строків може передбачати додаткові санкції та штрафи за порушення вказаних строків. Відповідно до частини 3 статті 53 МКУ, надані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з 'їх транспортуванням до порту - місця ввезення на митну територію України, передбачені частиною 10 статті 58 МКУ. Згідно наданих документів щодо вартості перевезення товарів на умовах FOB - CHONGQING транспортна складова митної вартості не підлягає перевірці та обчисленню.»

З приводу вищевказаних розбіжностей суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що для підтвердження транспортних витрат перевізником були надані документи, передбачені діючим митним законодавством, в тому числі Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», згідно яких при заповненні графи 20 декларації митної вартості: для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини 2 статті 53 МК України, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно -експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Для підтвердження транспортних витрат, як складової митної вартості, товариством митниці надані: договір перевезення №2712/917/2022, рахунок на оплату №L80300 від 13.02.2025, акт виконаних послуг від 23.02.2025, заявка на перевезення №171 від 30.12.2024, довідка про транспорті витрати від 07.02.2025.

Згідно наданих документів загальна сума транспортних витрат за маршрутом доставки вантажу порт Чунцин, Китай - місто Тернопіль, Україна складає 34320,00 дол.США, до яких включені:

- вартість морського перевезення за маршрутом Чунцін, Китай - Гданськ, Польща в сумі 21000,00 доларів США, включаючи перевантаження;

- вартість доставки залізничним транспортом за маршрутом Гданськ, Польща -митний перехід Мостиська-Пшемисль в сумі 6000,00 доларів США , за маршрутом: митний перехід Мостиська-Пшемисль - Самар, Україна складає 7320,00 доларів США, включаючи перевантаження. Вантаж додатково не страхувався. Перевантаження контейнерів враховано.

В інвойсі, акті виконаних робіт, довідці про транспортні витрати перевізник зазначив окремо вартість транспортування за кожною дільницею транспортування - морське міжнародне перевезення, транспортування залізницею до кордону України, перевезення по території України.

Перебування контейнерів з задекларованим товаром №№HASU5092876, TGHU6154802, HASU4685100, INKU6374606, ВЕАU213541, SUDU5990184 в порту з 10.02.2025 по 16.02.2025 не передбачає нарахування додаткових витрат за портові вантажні роботи, контрсталійний час (демередж), зберігання товару в портовому терміналі порту, що свідчить про їх відсутність.

Твердження митниці про те, що відомості щодо включення витрат на транспортування за маршрутом від порту Гданськ до станції Глівіце, (Польша) до ціни наданих послуг, відсутні в наданих декларантом до митного оформлення документах є необґрунтованими з огляду на те, що як вбачається з рахунку на оплату, акту виконаних робіт, довідки про транспортні витрати означений митницею маршрут покривається маршрутом перевезення вантажу залізничним транспортом - Гданськ, Польща - Мостиська-Пшемисль, вартість якого складає 6000,00 доларів США, тобто вартість доставки за маршрутом від порту Гданськ до станції Глівіце, (Польша) включена до вартості доставки товару за маршрутом Гданськ, Польща - Мостиська-Пшемисль та не потребує виокремлення окремою статтею витрат в означених документах або зазначення в окремому комерційному документі.

Твердження митниці про те, що надана копія залізничної накладної не містить інформації про числові значення витрат на транспортування товару відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951, ратифікованої Україною 05.06.1992 є помилковим, оскільки пункт 15 Угоди дійсно визначає вимоги до накладної, однак п. 14 параграфу першого цієї статті передбачає зазначення інформації "про сплату провізних платежів", що не може бути ототожнене з розміром витрат на транспортування через відмінний зміст зазначених категорій.

Щодо твердження митниці про відсутність у поданих документах відомостей щодо вартості додаткових витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів та не врахування експедиторських витрат та нагороди за Договором ТЕО суд зазначає наступне.

Пунктом 10 заявки на перевезення № 171, яка є невід`ємною частиною договору перевезення передбачено включення додаткових витрат у загальну вартість перевезення. Також пунктом 4.2 зовнішньоекономічного контракту прямо передбачено, що у ціну Товару включена вартість упаковки і маркування, а пунктом 3.1. контракту визначено, що поставки здійснюються на умовах згідно правил ІНКОТЕРМС за редакцією 2010 року, які мають обов`язковий характер для Сторін у рамках цього Контракту. Конкретні умови поставки партії товару зазначаються в Специфікації (Додатку) до цього Контракту. Сторони мають право після підписання Специфікації змінити умови поставки, зазначені в ній, шляхом підписання додаткової угоди.

Відповідно ж до пункту 3.1.1. контракту, у разі використання правил Інкотермс FOB (вільно на борту) у порту відвантаження продавець зобов`язаний за свій рахунок здійснити завантаження товару на борт зазначеного покупцем судна в узгоджену дату або в межах обумовленого терміну в названому порту відвантаження відповідно до звичаїв порту, а також виконати митні формальності, необхідні для вивозу. Покупець повинен за свій рахунок зафрахтувати судно і своєчасно сповістити продавця про терміни, умови та місце навантаження, назву, часу прибуття судна. Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.

Верховний Суд, в постанові від 02.03.2018 по справі № 804/2997/17 висловив наступний правовий висновок: «Суд апеляційної інстанції вказав, що термін FOB Інкотермс 2010 передбачає оплату продавцем витрат на завантаження вантажу на борт судна, а тому доводи позивача щодо відсутності як підстав, так і доказів сплати ним зазначених витрат є обґрунтованими».

Як вбачається умовами зовнішньоекономічного контракту прямо визначено, що витрати на пакування, маркування, завантаження, вивантаження товару включені до фактурної вартості товару, яка відображена у специфікації та рахунку на оплату, тому не потребують виділення окремою статтею витрат, а твердження митниці є помилковими.

Слід зазначити також, що перевезення спірної товарної партії здійснювалось відповідно до договору перевезення вантажу морським транспортом (фрахту) №2712/917/2022, а не договору транспортного експедирування.

Умовами договору перевезення передбачено, що оплата вартості транспортування здійснюється протягом 45 днів від дати вивантаження контейнера в порту (п. 4.2). В інвойсі № L80300 Перевізник зазначив строк сплати вартості перевезення - до 27.03.2025.

Таким чином, на день декларування товару, строк оплати транспортування за договором не сплинув, а тому надання товариством банківського платіжного документу було не можливим, а твердження є необґрунтованим.

Зауваження митниці про те, що: «В наданому коносаменті від 13.11.2024 №BW24110103 зазначено умову оплати «Freight Collect». Термін «Freight Collect» означає що товари передаються покупцеві або одержувачу компанією морських перевезень за дійсним коносаментом після сплати транспортних витрат по перевезенню товаром за маршрутом зазначеному в коносаменті» не означає, що Замовник за договором перевезення повинен сплатити транспорті витрати з морського перевезення до моменту оформлення коносаменту. Умови оплати наданих транспортних послуг визначені договором перевезення.

Таким чином, надані документи у своїй сукупності підтверджують транспортні витрати, як одну з складових митної вартості задекларованого товару, вони не містять розбіжностей, кореспондуються між собою та задекларованими товарами.

В спірному рішенні митним органом в якості розбіжності зазначено: «Щодо наданого прайс- листа від 17.09.2024 та комерційної пропозиції від 17.09.2024. При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості».

З приводу вищевказаних розбіжностей суд зазначає наступне.

Прайс-лист є документам довільної форми і діючим законодавством, у тому числі міжнародним, не встановлено типової форми прайс-листа.

Згідно із загальноприйнятою світовою практикою, прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактну інформацію про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Прайс-лист не може вважатися первинними документами і є лише способом для продавця запропонувати свій товар, до якого чинне законодавство не встановлює вимог щодо форми та змісту. Наявність чи відсутність у прайс-листі та комерційній пропозиції певних відомостей не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом у постановах від 27.06.2019 у справі № 0840/3083/18, від 13.09.2019 у справі № 820/859/17, від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом другим частини 6 статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України, додаткові документи надаються декларантом за наявності, відтак, саме по собі подання таких документів не в повному обсязі не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Під час митного оформлення позивач подав усі визначені статтею 53 Митного кодексу України документи, перелік яких є вичерпним, що підтверджують заявлену ним митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Отже, митний орган не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надані достатні докази, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак наявність належних та беззаперечних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Тому суд доходить висновку, що позивач при подачі документів надав всі необхідні та достатні документи, що дають змогу визначити всі складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Разом з тим, відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості, не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, що свідчить про порушення відповідачем вимог частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.

З наведеного вбачається, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим дійшов висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000022/1 від 28.02.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд звертає увагу позивача, що ним заявлено одну вимогу майнового характеру (ціна позову складає 2507412,12 грн), за яку сплачено судовий збір в розмірі 30280,00 грн.

Частиною першою, другою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У статті 7 Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3028 грн.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тобто, при зверненні до суду позивачу належало сплатити судовий збір у сумі 24224,00 грн. За таких обставин, позивачем надміру сплачено судовий збір у сумі 6056,00 грн.

За приписами статті 7 частини першої пункту 1 Закону № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 24224,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. При цьому питання про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 6056,00 грн. може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону № 3674-VI.

Керуючись статтями ст. ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139,241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" (вул. Штабна, буд. 13, прим. 19, м. Запоріжжя, 69000; ) до Дніпровської митниці (49038, м.Дніпро, вул.Княгині Ольги, буд.22, ) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000022/1 від 28.02.2025.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 24224,00 грн. (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні нуль копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова