Справа № 420/1815/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1815/25

Категорія: Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Є.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:31.03.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ГУПФ України в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 04 грудня 2024 року №10 ГУПФ України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати ГУПФ України у Вінницькій області призначити пенсію за віком з 28 листопада 2024 року їй - ОСОБА_1 , зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи з 26 липня 1982 року по 14 травня 1990 року, з 11 вересня 1990 року по 10 листопада 1990 року, з 14 січня 1991 року по 10 березня 1997 року, а також періоду навчання з 01 вересня 1981 року по 23 липня 1982 року НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що вона звернулася до ГУПФ України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої ГУПФ України у Вінницькій області прийнято рішення від 04 грудня 2024 року №10 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховані періоди згідно записів трудової книжки від 23 липня 1982 року серії НОМЕР_1 та архівної довідки від 17 липня 2024 №01-5/368 періоди з 26 липня 1982 по 14 травня 1990, з 11 вересня 1990 по 10 листопада 1990 та з 14 січня 1991 по 10 березня 1997, оскільки Придністровська Молдовська Республіка не входить до складу держав учасниць СНД відповідно до Угоди від 13 березня 1992 року про гарантії прав учасників щодо пенсійного забезпечення. Також згідно запису трудової книжки до страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1981 по 23 липня 1982 роки.

ОСОБА_1 вважає прийняте рішення протиправним, оскільки Республіка Молдова була підписантом Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, згідно якої стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Необхідні для пенсійного забезпечення документи, які видані у встановленому порядку на території України і на території Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в силу цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, приймаються без легалізації.

Відповідач не взяв до уваги той факт, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує наявність страхового стажу для призначення пенсії. Записи про періоди його роботи в Закритому акціонерному товаристві "Тиротекс" на території Придністровської Молдавської Республіки, виконані в трудовій книжці, не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Таким чином, вважала, що періоди роботи та навчання згідно записів трудової книжки повинні бути зараховані до страхового стажу при призначенні пенсії.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що 28 листопада 2024 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Заяву розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області за принципом екстериторіальності та прийняло рішення від 04 грудня 2024 року №10 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23 липня 1982 року, не зараховано, зокрема, періоди роботи з 26 липня 1982 року по 14 травня 1990 року, з 11 вересня 1990 року по 10 листопада 1990 року та з 14 січня 1991 року по 10 березня 1997 року в м. Тираспіль та згідно архівної довідки №01-5/368 від 17 липня 2024 року виданої ЗАТ "Тиротекс" м. Тираспіль, ПМР, оскільки Придністровська Молдавська Республіка не входить до складу держав учасниць Співдружності Незалежних Держав відповідно до Угоди від 13 березня 1992 року про гарантії прав учасників щодо пенсійного забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження (формування та розгляд справи №420/1815/25 в електронній формі).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ГУПФ України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України у Вінницькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком від 04 грудня 2024 року №10 в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи з 26 липня 1982 року по 14 травня 1990 року, з 11 вересня 1990 року по 10 листопада 1990 року, з 14 січня 1991 року по 10 березня 1997 року, а також періоду навчання з 01 вересня 1981 року по 23 липня 1982року.

Зобов`язано ГУПФ України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 листопада 2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 26 липня 1982 по 14 травня 1990, з 11 вересня 1990 по 10 листопада 1990, з 14 січня 1991 по 10 березня 1997 та період навчання з 01 вересня 1981 по 23 липня 1982.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 700 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України у Вінницькій області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- за результатами розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23 липня 1982 року, не зараховано, зокрема, періоди роботи з 26 липня 1982 року по 14 травня 1990 року, з 11 вересня 1990 року по 10 листопада 1990 року та з 14 січня 1991 року по 10 березня 1997 року в м. Тираспіль та згідно архівної довідки №01-5/368 від 17 липня 2024 року виданої ЗАТ "Тиротекс" м. Тираспіль, ПМР, оскільки Придністровська Молдавська Республіка не входить до складу держав учасниць Співдружності Незалежних Держав відповідно до Угоди від 13 березня 1992 року про гарантії прав учасників щодо пенсійного забезпечення.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать правовим нормам діючого законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України у Вінницькій області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

28 листопада 2024 року ОСОБА_1 , у віці 60-ти років звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУПФ України у Вінницькій області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 04 грудня 2024 року №10, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 31 року) при наявному 22 роки 0 місяців 11 днів.

Згідно з рішенням до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи з 26 липня 1982 року по 14 травня 1990 року, з 11 вересня 1990 року по 10 листопада 1990 року та з 14 січня 1991 року по 10 березня 1997 року в м. Тираспіль та згідно архівної довідки №01-5/368 від 17 липня 2024 року виданої ЗАТ "Тиротекс" м. Тираспіль, ПМР, оскільки Придністровська Молдавська Республіка не входить до складу держав учасниць Співдружності Незалежних Держав відповідно до Угоди від 13 березня 1992 року про гарантії прав учасників щодо пенсійного забезпечення;

- період отримання допомоги по безробіттю з 11 грудня 2001 року по 05 грудня 2002 року, оскільки в записі про припинення вплати відсутній номер та дата наказу, а також в записах про початок зазначено: "розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю...", а в припиненні "закінчено виплати допомоги по безробіттю...";

- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 20 грудня 2002 року (відсутній номер та дата наказу) по 17 червня 2003 року, оскільки вищезазначений вид допомоги не передбачено до зарахування до страхового стажу згідно п.1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (необхідно уточнити характер матеріальної допомоги по безробіття (навчання, курси підвищення кваліфікації, матеріальна допомога малозабезпеченим, тощо));

- з 01 вересня 2004 року по 30 грудня 2004 року, оскільки згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про сплату страхових внесків. Представник вважає, що у пенсійного органу відсутні підстави для призначення пенсії, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

ОСОБА_1 , вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 04 грудня 2024 року №10 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з трудовою книжкою позивача від 23 липня 1982 року серії НОМЕР_1 у ній містяться наступні записи трудової діяльності в Закритому акціонерному товаристві "Тиротекс": 1) з 26 липня 1982 року по 14 травня 1990 року на посаді "ткача 5-го розряду" ткацького цеху №3; 2) з 11 вересня 1990 року по 10 листопада 1990 року на посаді "ткача 5-го розряду" ткацького цеху №2; 3) з 14 січня 1991 року по 10 березня 1997 року на посаді "ткача 5-го розряду" ткацького цеху №2. Підставою внесення записів трудової книжки зазначено відповідні накази, записи скріплені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи. Отже вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки без надання уточнюючих документів.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується, що перерва між днем закінчення навчання 23 липня 1982 року та днем зарахування позивача на посаду ткача 5-го розряду (26 липня 1982 року) становить 3 дні. Отже, період навчання позивачки з 01 вересня 1981 року по 23 липня 1982 року підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 8, ст. 26, абз.1 ч.,1 ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, п.п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність належного страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних виплат мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Абзацем 1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно ч.1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться і у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637).

Приписами п.3 Порядку №637 для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства, колегія суддів зазначає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно пп.2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пп.2.6 п.2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з трудової книжки ОСОБА_1 від 23 липня 1982 року серії НОМЕР_1 у ній містяться наступні записи трудової діяльності в Закритому акціонерному товаристві "Тиротекс": 1) з 26 липня 1982 року по 14 травня 1990 року на посаді "ткача 5-го розряду" ткацького цеху №3; 2) з 11 вересня 1990 року по 10 листопада 1990 року на посаді "ткача 5-го розряду" ткацького цеху №2; 3) з 14 січня 1991 року по 10 березня 1997 року на посаді "ткача 5-го розряду" ткацького цеху №2. Підставою внесення записів трудової книжки зазначено відповідні накази, записи скріплені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.

Отже вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки без надання уточнюючих документів.

З вищевикладеного вбачається, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи. Між тим, із наданої суду копії трудової книжки позивача не вбачається суттєвих недоліків щодо зазначення спірних періодів роботи позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач має право на зарахування до загального трудового стажу оскаржуваних періодів роботи.

Крім того, відповідно ч.1 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно ст.ст. 17, 18 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

До закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно - художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Таким чином, необхідними умовами для зарахування всього періоду навчання у професійно-технічному навчальному закладі до стажу роботи за спеціальністю, що надає право на призначення пенсії, є наявність перерви між днем закінчення навчання та зарахуванням на роботу за набутою спеціальністю менше трьох місяців.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01 вересня 1981 року по 23 липня 1982 року позивач проходила навчання у професійно-технічному училищі (ПТУ) в м. Тирасполь.

Матеріалами справи підтверджується, що перерва між днем закінчення навчання 23 липня 1982 року та днем зарахування позивачки на посаду ткача 5-го розряду (26 липня 1982 року) становить 3 дні.

Тобто, період навчання позивачки з 01 вересня 1981 року по 23 липня 1982 підлягає зарахуванню до страхового стажу, що вірно зазначено судом першої інстанції .

Щодо посилань апеляційної скарги на не входження Придністровської Молдовської Республіки до складу держав учасниць СНД відповідно до Угоди від 13 березня 1992 року про гарантії прав учасників щодо пенсійного забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Відтак, у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані Намібійські винятки, відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" від 23 лютого 2016 року суд констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росі" ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування названих загальних принципів (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку і при обставинах, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території Придністровської Молдовської Республіки.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 05 червня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.