Справа № 400/10902/24
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 р. № 400/10902/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. у порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідачаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056, просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056

третя особаАкціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", вул. Грушевського Михайла, 1Д,м. Київ,01001,

провизнання протиправною та скасування постанови від 15.10.2024 року ВП № 57260036,

В провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування постанови від 15.10.2024 ВП № 57260036 про стягнення виконавчого збору у розмірі 61080,18 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач під час прийняття оскаржуваної Постанови від 15.10.2024 року про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 61080,18 грн., протиправно визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми залишку боргу, яка зазначена у виконавчому листі від 08.06.2015 року в справі №2/489/196/2015 р. Позивач зазначає, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню. Таким чином, вважає, що до спірних правовідносин має бути застосовані приписи статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, оскільки виконавчий лист неодноразово перебував на примусовому виконанні, тобто тривав безперервний процес примусового стягнення, у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Ухвалою суду від 27.11.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи в судовому засіданні призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 09.04.2025 року судом залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивував посиланням на правомірність та обґрунтованість постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, зазначивши, що чинною на момент прийняття спірної постанови редакцією частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд

В С Т А Н О В И В:

22.12.2008 року заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва у цивільній справі № 2-4554/2008 р. за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № №DN81AR03110012 від 29.08.2007 року ухвалено дію такого договору припинити; стягнути з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 186 971,16 гривень, а також судовий збір в сумі 1 700,00 гривень та 30,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу, а всього 188 701,16 гривень.

23.02.2015 року Стягувач ПАТ КБ Приватбанк/АТ КБ «Приватбанк» повторно звертається до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за тим же кредитним договором №DN81AR03110012 від 29.08.2007 року та заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва у цивільній справі № 2/489/196/2015 ухвалено про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк 673 527,93 гривень боргу, що складається з 187 294,20 гривень заборгованості за кредитом; 374 858,36 гривень заборгованості по процентам; 61 375,37 гривень заборгованості по комісії , 50 000,00 гривень пені. На підставі вищевказаного заочного рішення від 23.02.2015 року був виданий виконавчий лист та відкрито ВП № 57260036.

20.09.2018 державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на підставі виконавчого документа за заявою стягувача АТ КБ «Приватбанк» від 13.09.2018 про відкриття виконавчого провадження винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57260036 від 20.09.2018.

Копію якої супровідним листом за вих. № 55081 від 20.09.2018 направлено сторонам виконавчого провадження до відома та виконання.

18.06.2020 державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про передачу виконавчого провадження на підставі постанови заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області №11.04-01/175 від 09.06.2020р.

22.06.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

08.10.2024 за вх. № 3523 до Відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу.

15.10.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви представника АТ КБ «Приватбанк» Сидоренко О.П. від 07.10.2020 про повернення виконавчого документу.

15.10.2024 державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 61080,18 гривень. Копію якої супровідним листом за вих. № 24393 від 15.10.2024 направлено сторонам виконавчого провадження до відома та виконання.

15.10.2024 за вих. № 24415 постанову про стягнення виконавчого збору від 15.10.2024 ВП № 57260036 направлено до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), для подальшого виконання.

16.10.2024 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору (ВП № 61224763)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною 3 ст.40 Закону України №1404-VІІІ визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Звідси слідує, що відповідно до ст.27 Закону України №1404-VІІІ у редакції до 28.08.2018р. підставою (умовою) для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів було визначено - здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору підлягав обчисленню як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03.07.2018р. №2475-VIII (набрав чинності - 28.08.2018р.) були внесені зміни до ст.27 Закону України № 1404-VІІІ, унаслідок яких база обчислення розміру виконавчого збору була визначена законодавцем як - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Так, відповідно до статті 27 Закону України Про виконавче провадження в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Ця обставина має суттєве значення для розгляду даної справи, оскільки з набранням чинності нової редакції статті 27 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII, фактично змінилися правові підстави для винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, діюча редакція статті 27 Закону 1404-VIII, яка зокрема вже діяла на момент винесення спірних постанов держаного виконавця, передбачає підставою для стягнення виконавчого збору наявність відповідного виконавчого документа та залежить від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи 15.10.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви представника АТ КБ «Приватбанк» Сидоренко О.П. від 07.10.2020 про повернення виконавчого документу, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону 1404-VIII.

Суд наголошує на тому, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій.

Так, положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, враховуючи наведене, твердження позивача, у своїй позовній заяві, про те що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обрахується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки позивачем помилково були застосовані норми Закону, які на час (прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 15.10.2024 року) винекнення спірних правовідносин втратили свою чинність.

Також, суд погоджується з висновками відповідача щодо того, що посилання позивача на правові висновки Верховного суду, зокрема у справі №2540/3203/18, в схожих правовідносинах є помилковими.

Так, у справі № 2540/3203/18, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору приймалися відповідно до статті 27 Закону № 1404-VIII в редакції, яка діяла до 28.08.2018, коли норми вказаної статті передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом. Отже, висновки Верховного Суду стосуються застосуванню Закону № 1404-VIII в редакції, яка діяла до 28.08.2018

У даному спорі, державний виконавець виніс постанову від 15.10.2024 про стягнення виконавчого збору у розмірі 61080,18 гривень (ВП 57260036). 16.10.2024 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору (ВП № 61224763). Суму виконавчого збору, яка підлягала стягненню з позивача, визначено у розмірі 61080,18 гривень, тобто 10 % від суми, що підлягала стягненню (610801,70 грн).

Отже, враховуючи наведене, виходячи з системного аналізу норм, які регулюють спірні відносини, у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи встановлені фактичні обставини у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови відповідача, так як державний виконавець діяв в межах повноважень, визначених Законом № 1404-VІІІ, через що вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до статті 139 КАС України, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса, третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В. С. Брагар