Справа № 640/7090/22
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року Справа№640/7090/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черникової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

6 травня 2022 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі-відповідач), в якій просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені пенсії за віком ні шляхом зарахування до стажу періоду роботи з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 19 лютого 2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком шляхом зарахування до стажу періоду роботи з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року, починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 19 лютого 2022 року.

В обґрунтування позову зазначила, що листом від 21 квітня 2022 року відповідач відмовив у задоволенні її заяви про призначення пенсії за віком, оскільки період роботи з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року не зарахований у зв`язку з тим, що у трудовій книжці вбачається виправлення і загальний трудовий стаж позивача складає менше ніж 29 років. Позивач з такими діями відповідача не погоджується оскільки вона не може нести відповідальність за заповнення трудової книжки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

3 червня 2022 року до суду надійшла копія пенсійної справи позивача.

24 червня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

30 червня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив.

У відзиві на позов, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, обґрунтовуючи це наступним.

ОСОБА_1 звернулася до управління із заявою № 3830 від 18 березня 2022 року щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 8 квітня 2022 року за вих.№2600-0205-8/36096 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком.

До стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці не вірно зазначена дата народження, що є порушенням пункту 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Для зарахування вищезазначених періодів необхідно внести зміни до трудової книжки відповідно до пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників або надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала позивач, згідно з первинними документами за час виконання робіт або підтвердити належність трудової книжки у судовому порядку.

Відповідно до наданих до заяви документів та даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб, загальний страховий стаж позивача складає 11 років 4 місяці 20 днів.

У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимогу повному обсязі.

Позивачем на відзив була подана відповідь, в якому позивач зазначила, що відповідач у своєму відзиві усі дані по стажу зазначає іншу людину, а саме: ОСОБА_2 по справі №640/23163/21.

Також позивач зазначає, що її загальний стаж складає 24 роки 10 місяців 25 днів. Також зазначає, що вона не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 розділу II Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року адміністративну справу № 640/7090/22 прийнято до провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року залучено до участі у справі другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Другим відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відзив на позов не надійшов.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

5 червня 2025 року до суду надійшов відзив на позов від відповілача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому зазначено наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою № 3830 від 18.03.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області та було винесене рішення від 31.03.2022 № 253 про відмову у призначення пенсії.

Відповідно до наданих до заяви документів та даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб, загальний страховий стаж позивачки складає 11 років 4 місяці 20 днів.

До стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці не вірно зазначена дата народження, що є порушенням пункту 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Оскільки відсутній необхідний страховий стаж (29 років), у призначенні пенсії за віком позивачці було відмовлено.

ОСОБА_1 повторно зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою від 21.02.2025 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахування до стажу періоду роботи з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року, починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 19 лютого 2022 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.03.2025 №253 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак не зараховано період з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року до страхового стажу, оскільки позивачкою не надано довідку про реорганізацію підприємства.

Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними матеріалами та доказами у справі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України згідно з паспортом НОМЕР_3 , виданим Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 22 травня 2007 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зареєстроване місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; , є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі.

Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зареєстроване місцезнаходження: 29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10, , є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі.

Як встановлено судом, 18 березня 2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 31 березня 2022 року №53 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києва відмовило позивачу у призначенні пенсії.

В рішенні зазначено, що вік заявниці на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Необхідний страховий стаж 29 років.

Страховий стаж позивача становить 11 років 4 місяці 20 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: трудова книжка НОМЕР_1 від 15 березня 1981 року у зв`язку з тим, що на першій сторінці не вірно зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що є порушенням п. 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Листом від 8 квітня 2022 року №2600-0205-8/36096, відділ обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянуло заяву №3830 від 18 березня 2022 року про призначення пенсії позивача і повідомило, що до стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці не вірно зазначена дата народження, що є порушенням пункту 2.11 Інструкції.

7 квітня 2022 року позивач повторно звернулась із заявою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, заява позивача надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14 квітня 2022 року № 253 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В рішенні зазначено: страховий стаж особи становить 24 роки 3 місяці 11 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року, оскільки записи на звільнення з роботи розбіжності між датою наказу (8 квітня 1996 року) та датою звільнення (15 вересня 1998 року). Для зарахування періоду роботи з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством, на якому працювала особа, на підставі первинних документів за час виконання робіт, а також довідку про реорганізацію підприємства.

Листом від 21 квітня 2022 року (вих.№2600-0205-8/40025) Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Відділ обслуговування громадян №2 (сервісний центр) повідомив позивача про наступне.

Загальний страховий стаж позивача складає 24 роки 3 місяці 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду документів не враховано до стажу період роботи з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року, оскільки в записі на звільнення з роботи розбіжності між датою наказу (8 квітня 1996 року) та датою звільнення (15 вересня 1998 року).

Для зарахування зазначеного періоду позивачу необхідно надати уточнюючу довідку та довідку про реорганізацію підприємства.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами У країни.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до статті 2 Закону «Про пенсійне забезпечення» №1788-XIІ (далі- Закон №1788-ХІІ) передбачено види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

В силу частини першої статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

На час звернення позивача із заявами про призначення пенсії у березні 2022 року позивач має вік - 60 років.

За вказаними рішеннями про відмову у призначенні пенсії за віком та матеріалами справи вбачається, що позивач досяг необхідного пенсійного віку - 60 років та з позиції відповідачів у позивача недостатньо страхового стажу не менше 29 років визначеного законодавством.

Суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі-Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

Водночас, суд зауважує, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_5 від 15 березня 1981 року містить всі необхідні записи, які підтверджують факт роботи позивача у спірний період.

У зв`язку з тим, що на першій сторінці трудової книжки не вірно зазначена дата народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 замість вірного, відповідач №1 відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №57 про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерство праці України, Міністерство юстиції України, Міністерство соціального захисту населення України від 29.07.1993 №57 (далі-Інструкція №57) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

Пунктом 2.11. Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

В свою чергу за пунктом 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 2.13. Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Відповідно до Постанови №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для власника трудової книжки, а отже, й не може впливати на її особисті права

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 по справі №307/541/17.

Суд зазначає, що за обставин цієї справи позивач не є відповідальною за відсутність в її трудовій книжці повної дати народження позивача, в зв`язку з чим не повинна зазнавати негативних наслідків в зв`язку з порушенням, яке вчинено не нею та від позивача не залежало.

Враховуючи вищевикладене, неврахування трудової книжки позивача через те, що на першій сторінці трудової книжки дата народження позивача вказана не вірно є протиправними.

Щодо неврахування до стажу період роботи позивача з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року, оскільки в записі на звільнення з роботи розбіжності між датою наказу (8 квітня 1996 року) та датою звільнення (15 вересня 1998 року), та для зарахування зазначеного періоду позивачу необхідно надати уточнюючу довідку та довідку про реорганізацію підприємства, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог Порядку № 22-1 пенсійний орган при прийманні документів щодо призначення пенсії не позбавлений права направляти відповідні запити для отримання необхідних відомостей з державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних до власників (розпорядників) зазначених відомостей.

При цьому, в разі відсутності необхідних документів або їх неналежного оформлення, пенсійний орган повинен повідомити заявника про необхідність надання ним додаткових документів або дооформлення поданих документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії (пункт 4.2. Порядку № 22-1).

У даному випадку відповідач - 2 прийняв оскаржуване рішення 14 квітня 2022 року №253 про відмову у призначенні пенсії, обмежившись обсягом первісно поданих позивачем документів та без урахування наведених вище обставин.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зазначена відповідачем-2 підстава не є підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача, зазначеного у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України).

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Суд приймає до уваги, що за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 07 жовтня 2009 року в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд вважає необхідним зазначити щодо права позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії на наступне.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що відмова у призначенні пенсії позивачу була здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, Порядком №22-1, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Зазначене кореспондується з правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі 805/402/18 (Пз/9901/20/18) щодо права особи володіння своїм майном, яке залишено без змін постановою Верховного суду від 04 вересня 2018 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність рішень відповідача-1 та відповіача-2 і наявність підстав для їх скасування.

Таким чином, доводи відповідачів, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували спірні періоди трудової діяльності позивача відповідачі не надали.

Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головними управліннями Пенсійного фонду України в місті Києві та Хмельницької області не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

При цьому, Головними управліннями Пенсійного фонду України в областях не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись відповідні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду роботи позивача.

Водночас, необхідно вказати, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав громадян при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами Пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість відмови у призначенні позивачу пенсії за віком не зарахувавши відповідні періоди роботи.

Суд зазначає, що позивачем доведено протиправність прийнятих Головними управліннями Пенсійного фонду України в областях рішень щодо відмови у призначенні пенсії за віком, в той час, як відповідачами не доведено правомірність та обґрунтованість своїх рішення з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, станом на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії за віком, страховий стаж, який Пенсійним фондом не заперечується складав 24 років 03 місяці 11 днів.

Судом під час розгляду справи встановлено, що Пенсійним фондом неправомірно було невраховано період/и роботи з 11.03.1991 року по 15.09.1998 року, що складає 7 років 06 місяців 05 днів.

Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що станом на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України (18.03.2022), ОСОБА_1 мала необхідні 29 років страхового стажу, визначені ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника.

Пунктом 4.2 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З огляду на зазначені положення Головними управліннями Пенсійного фонду України в областях розглянуто заяви позивача про призначення пенсії та прийнято рішення від 31.03.2022 року № 53 та від 14.04.2022 року № 53 про відмову у призначенні пенсії, оскільки, незараховано період роботи з 11.03.1991 року по 15.09.1998 року, який зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач набув права на призначення пенсії за віком, досягнувши на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії відповідного пенсійного віку та мав необхідний страховий стаж роботи, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати період роботи до страхового стажу та призначити позивачу пенсію за віком у зв`язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 19.02.2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

На підставі аналізу наведених вище норм, ураховуючи положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва від 31 березня 2022 року №53 про відмову у призначенні пенсії і Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14 квітня 2022 року № 53 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язанням Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києва зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 11.03.1991 року по 15.09.1998 року до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком та призначити пенсію за віком починаючи з 19.02.2022 року, оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Згідно із квитанцією про сплату 2 травня 2022 року, позивачем сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в сумі 992,40 гривень.

Керуючись статтями 2, 3, 5-9, 12, 15, 18, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 241-243, 245, 246, 263, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (зареєстроване місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 31 березня 2022 року №53 про відмову у призначенні пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14 квітня 2022 року № 53 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11 березня 1991 року по 15 вересня 1998 року і призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.02.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (зареєстроване місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-IX.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.О.Черникова