Справа № 335/3924/25
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/3924/25 2-а/335/80/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В., представника позивача Лєскіна М.С., представника відповідача Бойко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника Лєскіна Миколи Сергійовича до Уповноваженого із захисту державної мови Кремінь Тараса Дмитровича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2025 року ОСОБА_1 в особі представника Лєскіна Миколи Сергійовича звернувся до суд з адміністративним позовом до Уповноваженого із захисту державної мови Кремінь Тараса Дмитровича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є депутатом Запорізької міської ради, очолює районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району. 30.10.2024 року відбулось засідання позачергової сесії Запорізької міської ради, на якому останній був присутній. Позивач прийняв участь в обговоренні питання відповідно до затвердженого порядку денного. В подальшому, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з його виступом на згаданому засіданні, необґрунтовано було сформовано матеріали справи про адміністративне правопорушення, з посиланням на порушення вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (від 25.04.2019№ 2704-VIII), відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 188-52 КУпАП. За результатом розгляду зазначених матеріалів, відносно Позивача Уповноваженим із захисту державної мови винесено відповідну Постанову, яка, хоча і стосується закриття справи про адміністративне правопорушення, однак за своїм текстом містить висновок про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, із чим Позивач не погоджується. Попередньо, до винесення оскаржуваної Постанови, представником Уповноваженого із захисту державної мови було сформовано акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови від 19.02.2025 (далі «Акт»), на підставі якого складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.02.2025 (далі «Протокол») (копії додаються). Вказані документи лягли в основу звинувачення ОСОБА_1 в порушенні вимог законодавства у сфері захисту державної мови. В тексті Акта йдеться про наступне: «За результатами аналізу записів пленарних засідань місцевих рад у 2024 році були виявлені випадки послуговування недержавною мовою під час роботи органів місцевого самоврядування (детальна інформація (відео) зберігається в Секретаріаті Уповноваженого із захисту державної мови та знаходиться у вільному доступі за посиланням https://www.facebook.com/nmskhromada/videos/157339)». На підставі зазначеного, в Акті також викладено необґрунтований висновок про те, що «за результатами здійснення заходів державного контролю за застосуванням державної мови встановлено факт порушення частини першої статті 12 Закону про державну мову депутатом Запорізької міської ради ОСОБА_1 ». Разом з тим, за наведеним посиланням в соціальній мережі «Facebook» знаходиться відеозапис прямого ефіру засідання Самарівської міської ради (органу місцевого самоврядування Новомосковської міської громади у Самарівському районі Дніпропетровської області) від 12.12.2024, депутатом якої Позивач не є та не приймав участі у вказаному заході (знімки веб-сайту за посиланням додаються). Отже, в обґрунтування в Акті висновків про винуватість Позивача покладено матеріали, які не мають жодного відношення до відкритої відносно нього справи про адміністративне правопорушення.Згідно з Протоколом, складеним на підставі Акта, факт послуговування депутатом Запорізької міської ради ОСОБА_1 недержавною мовою (на думку представника Уповноваженого із захисту державної мови) зафіксовано 30.10.2024 під час виступу Позивача на засіданні позачергової сесії Ради, з посиланням на той самий відеоматеріал у соціальній мережі «Facebook», що і в Акті. Тобто, висновок, викладений в Протоколі щодо порушення ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», також не підтверджується належними доказами. Окрім цього, сама Постанова містить недостовірні відомості щодо посади ОСОБА_1 , оскільки він є депутатом Запорізької міської ради, однак не обіймає посаду «Зміївський міський голова (04058674)», вказану в зазначеному документі.

Також слід вказати, що, до складення Акта, Протоколу та винесення оскаржуваної Постанови, Позивачу із Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мови надійшло повідомлення № 705/2.1-Вих. від 05.02.2025, відповідно до якого під час здійснення заходів державного контролю розглядалось питання щодо можливого порушення ОСОБА_1 . Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» під час виконання ним службових обов`язків, зокрема, виступу на засіданні позачергової сесії Ради 30.10.2024 (відео за посиланням: https://www.youtube.com/watch?v=kbO2VYuA7vE; час 35:49). Дане повідомлення міститься в переліку матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду яких було винесено Постанову.Вказане посилання з веб-сайту відео-платформи «YouTube» спрямовує на відеозапис з назвою «Позачергова сесія Запорізької міської ради - 30.10.2024», загальною тривалістю 44 хв. 49 сек., опубліковане на «YouTube»-каналі «МТМ Запоріжжя». Тобто, відео походить з мережі «Інтернет».Не дивлячись на те, що 35 хв. 49 сек. (тридцять п`ять хвилин сорок дев`ять секунд) відеозапису з «YouTube» припадають на виступ Позивача, встановити точний час його промови (без прив`язки до інтерфейсу веб-сайту) та достовірність оповідання за наявним фрагментом відео не вбачається можливим. З розміщеного у відкритому доступі матеріалу також не зрозуміло, в чому саме полягає протиправність поведінки ОСОБА_1 , яка могла б призвести до порушення ним вимог законодавства у сфері захисту державної мови. Водночас, до Акту, Протоколу представника Уповноваженого із захисту державної мови та складеної на підставі їх аналізу Постанови Відповідача не було долучено відеозапис в оригіналі або в електронній копії, на яку було б накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», який можна було б враховувати при оцінці протиправності поведінки ОСОБА_1 . Отже, згадані вище матеріали не містять достатніх доказів на підтвердження факту вчинення Позивачем правопорушення, оскільки інформація з мережі «Інтернет» за наданим посиланням могла бути видалена або змінена порівняно з оригінальним відеозаписом засідання позачергової сесії Запорізької міської ради від 30.10.2024.Посилання на веб-сторінки з розміщеними відеозаписами, зокрема на «YouTube», не є доказами; у справі повинні бути електронні носії відеозаписів досліджені під час судового розгляду. Зазначений висновок Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробив в своїй постанові від 18.04.2018 року у справі № 826/19844/16 (адміністративне провадження № К/9901/15677/18,№ К/9901/15678/18). Відповідно до наведеного рішення Суду, оскільки інформація з мережі Інтернет може бути змінена або видалена, вона підлягає обов`язковому дослідженню безпосередньо в ході судового розгляду з дорученням її до матеріалів справи на електронних носіях. Аналогічно до зазначеної позиції судової практики, під час складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Уповноважений із захисту державної мови та його представники мали долучити належні докази, які б, на їх думку, підтверджували вину Позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-52 КУпАП.

Таким чином, оскаржувану Постанову винесено Уповноваженим із захисту державної мови за результатом розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, складених на підставі недостовірних та недоведених відомостей, не підтверджених належними та допустимими доказами, тому вона є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (від 25.04.2019 № 2704-VIII, далі «Закон»), робочою мовою діяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій державної і комунальної форм власності, у тому числі мовою засідань, заходів, зустрічей та мовою робочого спілкування, є державна мова. На підтвердження володіння державною мовою на належному рівні, ОСОБА_1 має атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_1 від 25.06.1994, в додатку до якого містяться відомості про вивчення Позивачем української мови, що узгоджується з вимогами чинного законодавства. Представником Уповноваженого із захисту державної мови в складеному ним Акті не було деталізовано в чому саме полягало порушення з боку ОСОБА_1 , які вислови зроблені останнім недержавною мовою, а також чи були це окремі вислови або порушення стосувалась всієї промови. Акт та Протокол містять виключно констатацію факту порушення Позивачем вимог ч. 1 ст. 12 Закону, без їх належного опису та відомостей щодо суті адміністративного правопорушення. Тобто, представником Уповноваженого із захисту державної мови проведено суб`єктивний аналіз усного мовлення ОСОБА_1 , в той час, коли для належної оцінки наявності чи відсутності порушення мовного законодавства, в такому випадку, необхідні спеціальні знання, якими володіє експерт з відповідною експертною кваліфікацією (лінгвістична експертиза усного мовлення). Представником Уповноваженого із захисту державної мови при складанні Акту та Протоколу не враховані та не спростовані пояснення ОСОБА_1 щодо того, що свій виступ на позачерговому засіданні Запорізької міської ради 30.10.2024 він здійснював державною мовою. При цьому, оповідання Позивача містило вислови, які однаково використовуються як в українській, так і в російській мовах. Не дивлячись на викладене, Уповноваженим із захисту державної мови все одно було прийнято рішення із необґрунтованим висновком про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-52 КУпАП.

Таким чином, при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та під час її розгляду не було дотримано вищеперелічених вимог законодавства стосовно обов`язку встановлення події та складу адміністративного правопорушення. Оповідання Позивача на засіданні позачергової сесії Запорізької міської ради 30.10.2024 здійснювалось змішаною формою мовлення, яке не можна не вважати українським, оскільки доказів на підтвердження зворотного матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.Після складення Акту та Протоколу, до винесення Постанови, на ім`я ОСОБА_1 від Відповідача надійшло повідомлення № 1108/3-Вих. від 26.02.2025 про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який було призначене на 11.03.2025. З огляду на зазначене повідомлення, до дати розгляду, в інтересах ОСОБА_1 . Відповідачу було направлено клопотання № б/н від 07.03.2025 з проханням закрити адміністративне провадження у справі про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-52 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Згідно з Постановою Уповноваженого із захисту державної мови, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була закрита з іншої підстави, передбаченої п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Тобто, за змістом оскаржуваної Постанови зроблено висновок про наявність вини Позивача, а також, що адміністративне правопорушення було вчинене 30.10.2024. Проте, в наявному випадку вина не підлягала з`ясуванню, оскільки справа про адміністративне правопорушення не підлягала відкриттю, а її закриття відбулось з підстав недотримання процесуальних строків.

Окрім зазначеного, у відповідності до ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. З наявних матеріалів, зокрема, Акту вбачається, що, до складення Протоколу, особу ОСОБА_1 було встановлено вже станом на 03.02.2025 та 05.02.2025, про що свідчать посилання на листи Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мови (за вихідними № 731/2.1 та № 705/2.1 відповідно). При цьому, всупереч положенням ч. 2 ст. 254 КУпАП, Протокол було складено 19.02.2025, поза межами встановленого для цього строку.Отже, справу про вчинення адміністративного правопорушення було відкрито з порушенням вимог КУпАП щодо строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, а також за відсутності законодавчо обґрунтованої мети, оскільки, за будь-яких обставин, строки притягнення Позивача до відповідальності спливли ще до початку здійснення процедури державного контролю та складення Акту від 19.02.2025 та Протоколу від 19.02.2025.Не дивлячись на те, що справу про адміністративне правопорушення було закрито, за текстом оскаржуваної Постанови встановлено вину ОСОБА_1 , що не узгоджується з положеннями чинних нормативно-правових актів. В оскаржуваній Постанові з приводу оцінки на підставі наявних матеріалів справи про адміністративного правопорушення дій Позивача міститься наступне: «З огляду на це, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-52 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Натомість, враховуючи підстави закриття справи про адміністративне правопорушення та зміст Постанови, оцінка дій Позивача не мала проводитись.

07.11.2017 року Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України в узагальненому науково-консультативному висновку «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності» зазначила, що п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Окрім того, логічне тлумачення абз. 1 ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів це єдина необхідна підстава для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі вини особи у його вчиненні. Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями. Прийняття двох таких взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 284 КУпАП, рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Таким чином, НКР при ВАСУ зроблено висновок, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Верховним Судом в постанові від 11.07.2018 року у справі № 308/8763/15-а (адміністративне провадження № К/9901/12342/18), провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Таким чином, включення до Постанови висновку про визнання ОСОБА_1 винним є протиправним, оскільки чинне законодавство не тільки не містить обов`язку Уповноваженого із захисту державної мови при закритті справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності встановлювати в діях особи вину, а й вказує на те, що уповноважений орган взагалі позбавлений можливості досліджувати відповідне питання за умови закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищезазначеного просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Уповноваженого із захисту державної мови Кремінь Тараса Дмитровича № 98 від 11.03.2025 року про закриття справи про адміністративне правопорушення, винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-52 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Судові витрати покласти на Відповідача.

Ухвалою судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 30.04.2025 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, встановлено відповідачу п`ятиденний строк із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

08.05.2025 року від представника Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мови надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що після ознайомлення з позовною заявою, враховуючи положення статті 162 КАС України, проти позову повністю заперечує, вважає позовні вимоги Позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із зазначеного нижче. Секретаріатом Уповноваженого із захисту державної мови, правовий статус якого визначений Законом України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», відповідно до плану щодо організації роботи з проведення моніторингу виконання законодавства про державну мову у 2024 році здійснено моніторинг діяльності місцевих рад в частині дотримання вимог Закону про державну мову під час пленарних засідань та в частині поширення інформації через інтернет-представництва.За результатами аналізу записів пленарних засідань місцевих рад у 2024 році виявлено застосування недержавної мови депутатом Запорізької міської ради Кір`яновим Романом Георгійовичем під час виступу на засіданні позачергової сесії Ради 30.10.2024 (відео за посиланням: https://www.youtube.com/watch?v=kbO2VYuA7vE; час 35:49). З огляду на зазначене Уповноваженим із захисту державної мови прийнято рішення про здійснення заходів державного контролю (наказ від 27.01.2025 № 58-ДК) щодо дотримання законодавства про державну мову Запорізькою міською Радою. Підставою для здійснення заходів державного контролю стала власна ініціатива з урахуванням інформації, вказаної у службовій записці головного спеціаліста сектору аналітичного забезпечення Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мови Ю. Сурганової від 20.01.2025 № 45/6-СЛДК.Наказом Уповноваженого із захисту державної мови від 27 січня 2025 року № 58-ДК «Про здійснення державного контролю за застосуванням державної мови Запорізькою міською радою» розпочато проведення державного контролю. Уповноваженим із захисту державної мови з метою встановлення повних обставин можливого порушення вимог законодавства про державну мову було здійснено комплекс передбачених законом заходів. Зокрема, листом від 03.02.2025 р., Вих. №731/2.1 секретаря Запорізької міської Ради Харченко Регіну Владиславівну, повідомлено про здійснення заходів державного контролю за застосуванням державної мови Запорізькою міською радою.Крім того, листом лист від 05.02.2025 р. Вих. №705/2.1 направлено офіційний запит депутату Запорізької міської ради Кір`янову Роману Георгійовичу про надання необхідної інформації та пояснень щодо потенційного порушень мовного законодавства, а також запрошено на розгляд матеріалів державного контролю на 19.02.2025 р. (пр-т Олександря Поля, 2Д, м. Дніпро).У встановлений час на засіданні була присутня ОСОБА_2 , заступник директора департаменту, начальник управління безпеки та якості міста департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради, яка діяла на підставі довіреності від 18.02.2025 р.№ 11/03.3-20/00536 Запорізької міської ради та депутат Запорізької міської ради Кір`янов Роман Георгійович. Відповідно до висновків зазначеного акта, станом на дату його складання, та результатами аналізу відеозапису позачергової сесії Запорізької міської ради 30.10.2024, розміщеного за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=kbO2VYuA7vE (час з 35:49 до 36:35 ) встановлено порушення вимог частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», допущене депутатом Запорізької міської ради Кір`яновим Романом Георгійовичем. Враховуючи встановлення порушення вимог Закону, того ж дня було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно Позивача.Щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення з порушенням на думку Позивача строків притягнення до відповідальності. Зазначив, що надсилання листа Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мови на адресу депутата Запорізької міської ради Кір`янова Романа Георгійовича про надання необхідної інформації та пояснень щодо можливого порушення мовного законодавства, а також запрошено на розгляд матеріалів державного контролю на 19.02.2025 р. не є виявленням його як правопорушника в розумінні статті 254 КУпАП станом на момент надсилання листа, оскільки саме 19.02.2025 був запланований розгляд представником Уповноваженого матеріалів з метою встановлення в діях депутата Запорізької міської ради ОСОБА_1 ознак правопорушень, передбачених частиною першою статті 188-52 КУпАП та відповідно ідентифікація його. Натомість, саме 19.02.2025 о 12:00 представником Уповноваженого із захисту державної мови розпочався розгляд матеріалів, як і було заплановано та анонсовано у вищезазначеному листі. Депутат Запорізької міської ради Кір`янов Роман Георгійович з`явився на цей розгляд, надав відповідні пояснення та був виявлений наживо як особа, яка вчинила правопорушення, шляхом ознайомлення представником Уповноваженого із захисту державної мови з його ідентифікуючими документами: id-карткою та РНОКПП.Протокол про адміністративне правопорушення Кір`яновим Романом Георгійовичем був складений представником Уповноваженого із захисту державної мови Кристиною Головачовою 19.02.2025 о 13:10 через 1 годину 10 хвилин після виявлення його як особи, яка вчинила правопорушення, що відповідає вимогам статті 254 КУпАП, якою передбачена максимальна часова межа у 24 години з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Щодо позиції Позивача про необхідність закриття провадження у справі без встановлення вини у вчиненні адміністративного правопорушення зазначив, що в аспекті аналізу положень п. 7 ч. 1 ст. 247КУпАП Уповноважений із захисту державної мови повинен встановити обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність вини особи у його вчиненні, не дивлячись на сплив строку, встановленого ст. 38 КУпАП, яка виключає можливість накладення стягнення, а ніяк не звільнення від відповідальності. З огляду на це, поєднання закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247КУпАП з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не є взаємовиключним рішенням. Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. У справі ОСОБА_1 такими доказами є: ·Акт про результати контролю, складений Уповноваженим відповідно до вимог ст. 251 КУпАП. Акт містить зафіксовані факти порушень мовного законодавства, а саме застосування недержавної мови депутатом Запорізької міської ради Кір`яновим Романом Георгійовичем під час виступу на засіданні позачергової сесії Запорізької міської ради 30.10.2024.Протокол про адміністративне правопорушення, який підтверджує обставини та факти, викладені в акті.Відеозапис позачергової сесії Запорізької міської ради 30.10.2024, розміщений за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=kbO2VYuA7vE.Разом з тим, 14 серпня 2024 року набрали чинності положення Закону України №3590-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо забезпечення прозорості місцевого самоврядування в частині відеофіксації та оприлюднення пленарних засідань місцевих рад.Відповідно до цього пленарне засідання ради підлягає відеофіксації з подальшим зберіганням запису засідання не менше п`яти років. Відеозапис пленарного засідання ради оприлюднюється в частині, що транслюється відповідно до цього Закону, невідкладно після закінчення засідання, але не пізніше наступного дня після проведення засідання, на офіційному веб-сайті ради чи в інший спосіб із забезпеченням відкритого доступу. Крім того, вказаний відеофайл знаходиться на офіційному інтернет-представництві Запорізької міської ради в розділі «Відео з сесії» за цим же посиланням. Тому, ці докази є належними, оскільки підтверджують правопорушення, а також допустимими, оскільки зібрані уповноваженою особою в межах встановлених повноважень та у визначений законом спосіб .Вважає, що для визнання зібраних по справі доказів неналежними та недопустимими підстави відсутні. Таким чином, вважає вимоги Позивача про скасування постанови повністю необґрунтованими. Уповноважений діяв у межах своїх повноважень і дотримався всіх процесуальних норм, тому вказана постанова є правомірною і не підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просить його задовольнити на підставах, що викладені у позовній заяві. Вказав, що позивач завжди використовує державну мову під час спілкування і на сесії ЗМР 30.10.2024 року. Дійсно, деякі слова позивачем було оголошено ті, які однаково використовуються і в державній мові, і в російській мові. Щодо «суржика», то сам Уповноважений неодноразово зазначав у своїх офіційних виступах, що за «суржик» штрафи накладатися не будуть. Представник зазначав, що з огляду на вказані обставини, встановлювати вину позивача за відсутності висновку лінгвістичної експертизи у постанові про закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП є безпідставним, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі. Також було заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу, докази понесення яких будуть надані у встановлений законом строк.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує на підставах, які викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що належними доказами підтверджується факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, строк накладення стягнення на позивача сплив на час ухвалення оспорюваної постанови, а тому на підставі п. 7 ч.1 ст.247 КУпАП було закрито провадження у справі за нереабілітуючими обставинами, про що зазначено у відповідній постанові. Відповідач діяв у межах своїх повноважень і підстав для скасування постанови немає.

Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 19 ст.4КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до п.1 ч.1ст.20КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків,визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається - суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Обставини, які визнаються учасниками справи - не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Стаття 90 КАСУ передбачає ,що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (від 25.04.2019 № 2704-VIII, далі «Закон»), робочою мовою діяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій державної і комунальної форм власності, у тому числі мовою засідань, заходів, зустрічей та мовою робочого спілкування, є державна мова.

На підтвердження володіння державною мовою на належному рівні, ОСОБА_1 має атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_1 від 25.06.1994, в додатку до якого містяться відомості про вивчення Позивачем української мови, що узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Так, в ч. 3 ст. 10 Закону закріплено, що рівень володіння державною мовою засвідчується документом про повну загальну середню освіту за умови, що такий документ підтверджує вивчення особою української мови як навчального предмета (дисципліни), або державним сертифікатом про рівень володіння державною мовою, що видається Національною комісією зі стандартів державної мови відповідно до цього Закону.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини другої статті 49 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», основними завданнями Уповноваженого із захисту державної мови є захист української мови як державної, а також забезпечення реалізації права громадян України на отримання інформації та послуг державною мовою у сферах суспільного життя на всій території України. Крім того, Уповноважений вживає заходів щодо усунення перешкод і обмежень у користуванні державною мовою.

Частина перша статті 56 Закону закріплює, що здійснення державного контролю за застосуванням державної мови покладено на Уповноваженого із захисту державної мови та його представників. При цьому, відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Секретаріат Уповноваженого, затвердженого наказом Уповноваженого від 14 серпня 2020 року № 2, Уповноважений приймає рішення про здійснення державного контролю за застосуванням державної мови.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону, Уповноважений здійснює державний контроль за застосуванням державної мови у випадку, визначеному частиною третьою статті 55 цього Закону, а також за власною ініціативою.

Предметом здійснення державного контролю за застосуванням державної мови є дотримання визначених цим Законом вимог застосування державної мови.

Порядок здійснення державного контролю за застосуванням державної мови органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання, іншими юридичними особами та їх посадовими особами встановлюється цим Законом.

Уповноважений, його представник за результатами здійснення контролю за застосуванням державної мови складає акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови.

Положеннями частини шостої статті 56 Закону передбачено, що у разі фіксації актом про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови факту порушення, зокрема іншим суб`єктом господарювання незалежно від форми власності, вимог щодо обов`язкового застосування державної мови, встановлених статтями 12-23, 25-29, 31-42 цього Закону, Уповноважений, його представник складає на підставі такого акта протокол.

Таким чином, складання протоколу про адміністративне правопорушення в разі виявлення порушення вимог щодо обов`язкового застосування державної мови має особливий порядок, визначений частиною шостою статті 56 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». Відповідно до цього положення, підставою для складання протоколу є акт про результати здійснення контролю, в якому зафіксовано факт порушення вимог Закону.

Особливість такого порядку полягає в тому, що протокол не складається безпосередньо під час виявлення порушення, а є наслідком розгляду акту контролю, що гарантує об`єктивність і дотримання процедурних вимог.

Таким чином, складання протоколу є обов`язковою процесуальною дією Уповноваженого або його представника після встановлення факту порушення за результатами контролю, що виключає можливість ігнорування чи необґрунтованої відмови від притягнення порушника до відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону робочою мовою діяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій державної і комунальної форм власності, у тому числі мовою засідань, заходів, зустрічей та мовою робочого спілкування, є державна мова.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 9 Закону володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків депутати місцевих рад.

Згідно з частиною першою статті 188-52 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення вимог Закону щодо застосування державної мови під час засідань, заходів, зустрічей і робочого спілкування, в актах, діловодстві та документообігу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим і органах місцевого самоврядування, на державних і комунальних підприємствах, в установах та організаціях, інших суб`єктах господарювання державної і комунальної форми власності, у судочинстві та діловодстві у судах України, в органах правопорядку, розвідувальних органах, державних органах спеціального призначення з правоохоронними функціями, на державному кордоні України, у процесі виборів та референдумів, у міжнародних договорах України тягне за собою накладення штрафу у розмірі від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або попередження, якщо порушення вчинене вперше.

Відповідно до статті 255 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення за статтями 188-52, 188-53 КУпАП мають право складати представники Уповноваженого. При цьому розгляд справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства у сфері застосування державної мови, а також невиконання законних вимог представника Уповноваженого, здійснюється безпосередньо Уповноваженим (стаття 244-24 КУпАП).

Згідно зі ст. ст. 251, 254 КУпАП обов`язок збирання доказів відносно виявлення та розслідування правопорушення - покладено на осіб, уповноважених складати протокол про адміністративне правопорушення.

З урахуванням положень п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1,2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 у справі N 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів "поза розумним сумнівом" полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Доведення "поза розумним сумнівом" відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні адміністративної та кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена "поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroplu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні дані про обставини правопорушення, і відповідно одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, вона не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Судом встановлено, що 11.03.2025 року у відношенні Кір`янова Романа Георгійовича Уповноваженим із захисту державної мови Кремінь Тарасом Дмитровичем було складено постанову № 98 про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

В мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 11.03.2025 № 98 Уповноважений із захисту державної мови зазначив, що 19.02.2025 року виявлено часткове застосування недержавної мови депутатом Запорізької міської ради ОСОБА_1 під час виступу на засіданні позачергової сесії Ради 30.10.2024 , що порушує ч. 1 ст.12 Закону України « Про забезпечення функціонування української мови як державної», що стало підставою для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-52 КУпАП та закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Підставою прийняття відповідачем оскаржуваної постанови № 98 стали Акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови від 19.02.2025 року та протокол про адміністративне правопорушення від 19.02.2025 року

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону, Акт про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови повинен містити таку інформацію: 1) місце складення акта; 2) дата складення акта; 3) ім`я або найменування особи, стосовно якої здійснено контроль за застосуванням державної мови; 4) підстави здійснення контролю за застосуванням державної мови; 5) опис фактів, виявлених під час здійснення контролю за застосуванням державної мови; 6) висновок про дотримання або недотримання (порушення) визначених законом вимог обов`язкового застосування державної мови; 7) прізвище, ім`я, по батькові Уповноваженого чи його представника, який склав акт. Згідно з ч. 6 зазначеної статті, у разі фіксації актом про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови факту порушення органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою та організацією, іншим суб`єктом господарювання незалежно від форми власності, а також громадським об`єднанням, політичною партією вимог щодо обов`язкового застосування державної мови, встановлених статтями 12-23, 25-29, 31-42 цього Закону, Уповноважений, його представник складає на підставі такого акта протокол.

Відповідно до приписів ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, iм`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і а адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає: відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно з ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідна правова позиція також викладена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 07.07.2020 у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Так, за змістом Акта про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови від 19.02.2025 встановлено таке: «За результатами аналізу записів пленарних засідань місцевих рад у 2024 році були виявлені випадки послуговування недержавною мовою під час роботи органів місцевого самоврядування (детальна інформація (відео) зберігається в Секретаріаті Уповноваженого із захисту державної мови та знаходиться у вільному доступі за посиланням https://www.facebook.com/nmskhromada/videos/157339)».

На підставі зазначеного, в Акті також викладено висновок про те, що за результатами здійснення заходів державного контролю за застосуванням державної мови встановлено факт порушення частини першої статті 12 Закону про державну мову депутатом Запорізької міської ради ОСОБА_1 .

Разом з тим, за наведеним а Акті посиланням в соціальній мережі «Facebook» знаходиться відеозапис прямого ефіру засідання Самарівської міської ради (органу місцевого самоврядування Новомосковської міської громади у Самарівському районі Дніпропетровської області) від 12.12.2024, депутатом якої Позивач не є та не приймав участі у вказаному заході (знімки веб-сайту за посиланням наявні в матеріалах справи і долучені до позовної заяви). Отже, в обґрунтування в Акті висновків про винуватість Позивача покладено відеоматеріали, які не мають жодного відношення до відкритої відносно ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення. Сам Акт не містить посилань на відеоматеріали сесії Запорізької міської ради від 30.10.2024 року, проте представником Уповноваженого із захисту державної мови за результатом аналізу відеоматеріалів, тобто відеозапису прямого ефіру засідання Самарівської міської ради (органу місцевого самоврядування Новомосковської міської громади у Самарівському районі Дніпропетровської області) від 12.12.2024 та пояснень ОСОБА_1 встановлено факт порушення ч.1 ст.12 Закону про державну мову.

Згідно з Протоколом про адміністративне правопорушення від 19.02.2025 року, складеним на підставі Акта про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови від 19.02.2025 факт послуговування депутатом Запорізької міської ради ОСОБА_1 недержавною мовою (на думку представника Уповноваженого із захисту державної мови) зафіксовано 30.10.2024 під час виступу Позивача на засіданні позачергової сесії Ради, з посиланням на той самий відеоматеріал у соціальній мережі «Facebook», що і в Акті, тобто відеоматеріал, який не стосується ОСОБА_1 .

В самому ж протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено обставин вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а саме не конкретизовано суть порушення, не зазначено час та місце його вчинення, а формулювання протоколу в такій формі не відображає усіх ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 188-52 КУпАП

Долучення до протоколу Акта про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови від 19.02.2025 факт не виключають обов`язку органу, який склав протокол зазначити у його змісті фактичні обставини вчиненого правопорушення, а саме суть адміністративного правопорушення, що передбачено ст. 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251 КУпАП є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Однак сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а викладені у ньому обставини підлягають доказуванню.

Тобто, висновок, викладений в Протоколі щодо порушення ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», не підтверджується належними доказами.

Окрім цього, Постанова містить непідтверджені жодним документом відомості щодо посади ОСОБА_1 , оскільки він є депутатом Запорізької міської ради, однак не обіймає посаду «Зміївський міський голова (04058674)», вказану в зазначеному документі.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин не може свідчити про вчинення особою адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Встановлено, що до складення Акта, Протоколу та винесення оскаржуваної Постанови, Позивачу із Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мови надійшло повідомлення № 705/2.1-Вих. від 05.02.2025, відповідно до якого під час здійснення заходів державного контролю розглядалось питання щодо можливого порушення ОСОБА_1 . Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» під час виконання ним службових обов`язків, зокрема, виступу на засіданні позачергової сесії Ради 30.10.2024 (відео за посиланням: https://www.youtube.com/watch?v=kbO2VYuA7vE; час 35:49). Дане повідомлення міститься в переліку матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду яких було винесено Постанову.

Вказане посилання з веб-сайту відео-платформи «YouTube» спрямовує на відеозапис з назвою «Позачергова сесія Запорізької міської ради - 30.10.2024», загальною тривалістю 44 хв. 49 сек., опубліковане на «YouTube»-каналі «МТМ Запоріжжя». Тобто, відео походить з мережі «Інтернет». Не дивлячись на те, що 35 хв. 49 сек. відеозапису з «YouTube» припадають на виступ Позивача, встановити точний час його промови (без прив`язки до інтерфейсу веб-сайту) та достовірність оповідання за наявним фрагментом відео не вбачається можливим.

Водночас, до Акту, Протоколу представника Уповноваженого із захисту державної мови та складеної на підставі їх аналізу Постанови Відповідача не було долучено відеозапис в оригіналі або в електронній копії, на яку було б накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», який можна було б враховувати при оцінці поведінки ОСОБА_1 на вказаний доказ також відсутні жодні посилання як у Акті, Протоколі від 19.02.2025 року, так і у Постанові від 11.03.2025 року.

Посилання на веб-сторінки з розміщеними відеозаписами, зокрема на «YouTube», не є доказами; у справі повинні бути електронні носії відеозаписів досліджені під час судового розгляду. Зазначений висновок Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробив в своїй постанові від 18.04.2018 року у справі № 826/19844/16 (адміністративне провадження № К/9901/15677/18,№ К/9901/15678/18). Відповідно до наведеного рішення Суду, оскільки інформація з мережі Інтернет може бути змінена або видалена, вона підлягає обов`язковому дослідженню безпосередньо в ході судового розгляду з дорученням її до матеріалів справи на електронних носіях. Аналогічно до зазначеної позиції судової практики, під час складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Уповноважений із захисту державної мови та його представники мали долучити належні докази, які б, на їх думку, підтверджували вину Позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-52 КУпАП.

З оглянутого в судовому засіданні відео позачергової сесії Запорізької міської ради від 30.10.2024 не зрозуміло, в чому саме полягає протиправність поведінки ОСОБА_1 , яка могла б призвести до порушення ним вимог законодавства у сфері захисту державної мови, оскільки представником Уповноваженого із захисту державної мови в складеному ним Акті не було деталізовано в чому саме полягало порушення з боку ОСОБА_1 , які вислови зроблені останнім недержавною мовою, а також чи були це окремі вислови або порушення стосувалась всієї промови.

Акт та Протокол містять виключно констатацію факту порушення Позивачем вимог ч. 1 ст. 12 Закону, без їх належного опису та відомостей щодо суті адміністративного правопорушення. Тобто, представником Уповноваженого із захисту державної мови проведено суб`єктивний аналіз усного мовлення ОСОБА_1 , в той час, коли для належної оцінки наявності чи відсутності порушення мовного законодавства, в такому випадку, необхідні спеціальні знання, якими володіє експерт з відповідною експертною кваліфікацією (лінгвістична експертиза усного мовлення).

Представником Уповноваженого із захисту державної мови при складанні Акту та Протоколу не враховані та не спростовані пояснення Кір`янова Р.Г. щодо того, що свій виступ на позачерговому засіданні Запорізької міської ради 30.10.2024 він здійснював державною мовою. При цьому, з оглянутого в судовому засіданні відео, наявність якого до того ж не відображені у Акті, Протоколі і Постанові, встановлено, що оповідання Позивача 30.10.2024 року містило вислови, які однаково використовуються як в українській, так і в російській мовах.

Таким чином, при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та під час її розгляду не було дотримано вищеперелічених вимог законодавства стосовно обов`язку встановлення події та складу адміністративного правопорушення. Оповідання Позивача на засіданні позачергової сесії Запорізької міської ради 30.10.2024 здійснювалось змішаною формою мовлення, яке не можна не вважати українським, оскільки доказів на підтвердження зворотного матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять, і не може свідчити про наявність складу правопорушення, передбаченого ст. 188-52 КУпАП.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення, зобов`язана встановити склад правопорушення, яким, згідно зі ст. 9 КУпАП, є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а також дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підставі недоведених відомостей, не підтверджених належними та допустимими відносно ОСОБА_1 та під час її розгляду не було дотримано вище перелічених вимог законодавства стосовно обов`язку встановлення події та складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, оскаржувану Постанову винесено Уповноваженим із захисту державної мови за результатом розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, складених на підставі недоведених відомостей, не підтверджених належними та допустимими доказами, тому вона є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вимогами статті ч. 3 ст.286 КАС України визначено: за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, КАС України, встановлено вичерпний перелік рішень суду, які він уповноважений постановити за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання постанови протиправною та закриття провадження у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Разом із тим, суд не погоджується із доводами позивача про те, що вина не підлягає з`ясуванню, оскільки справа про адміністративне правопорушення не підлягала відкриттю, а її закриття відбулось з підстав недотримання процесуальних строків і справу про вчинення адміністративного правопорушення було відкрито з порушенням вимог КУпАП щодо строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, а також за відсутності законодавчо обґрунтованої мети, оскільки, за будь-яких обставин, строки притягнення Позивача до відповідальності спливли ще до початку здійснення процедури державного контролю та складення Акту від 19.02.2025 та Протоколу від 19.02.2025, з огляду на таке.

При вирішенні питання чи потрібно встановлювати вину та фактичні обставини вчиненого правопорушення при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП слід застосовувати системний аналіз положень КУпАП, зокрема зміст і мету відповідних норм.

Так, стаття 9 КУпАП дає визначення поняттю адміністративного правопорушення (проступку) як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Слід зауважити, що винність (у формі умислу або необережності) є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення.

Разом з цим, стаття 17 КУпАП визначає обставини, які виключають адміністративну відповідальність і визначає їх як перебування особи у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або у стані неосудності.

Окрім того, вчинення адміністративного правопорушення не завжди тягне за собою накладення адміністративного стягнення.

Так, статтею 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Крім того, статтею 22 КУпАП передбачена можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення з обмеженням усним зауваженням на її адресу.

Також стаття 24-1 КУпАП передбачено за вчинення адміністративних правопорушень застосування заходів впливу до неповнолітніх у вигляді зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догани або сувора догани; передачі неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання, що не являється накладенням адміністративного стягнення.

Стаття 247 КУпАП передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який включає в себе: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до реабілітуючих підстав закриття провадження, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав вказує на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за який вона притягалася до відповідальності.

Підстави, передбачені у пунктах 5-9 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.

Положеннями статті 284 КУпАП, якою визначені види постанов по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: (1) про накладення адміністративного стягнення; (2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; (3) про закриття справи.

При цьому частиною 2 ст. 284 КУпАП розширюється перелік підстав для закриття провадження у справі і, відповідно, передбачаються додаткові підстави, а саме при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, законодавцем передбачено можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у випадках, коли особа не вчиняла адміністративне правопорушення або невинувата у його вчиненні, а також у випадку, коли особа винувата у вчиненні адміністративного правопорушення, але існують інші підстави для не накладення на неї адміністративного стягнення.

Як зазначено вище, такі підстави закриття провадження умовно розділяють на реабілітуючі або нереабілітуючі підстави.

Крім того, відповідно до статті 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вчинення адміністративного правопорушення в деяких випадках тягне за собою виникнення цивільно-правових правовідносин, наприклад, пов`язаних із стягненням шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням або поновленням у правах тощо.

Не встановлення вини особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, рівно як і не встановлення відсутності вини, може значно ускладнити або навіть зробити неможливим подальший розгляд цивільно-правового спору, пов`язаного з провадженням у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, законодавцем розрізняється поняття «особа, яка вчинила адміністративне правопорушення» і «особа, яка піддавалася адміністративному стягнення». Неналежне застосування цих схожих, але все ж таки різних за своєю суттю понять може призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на те, що закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення, або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку. До таких осіб слід застосовувати реабілітуючі підстави закриття справи, передбачені п.п. 1-4 ст. 247 КУпАП.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, у будь-якому разі, має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтею 280 КУпАП.

Таким чином, системний аналіз норм КУпАП вказує на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП можливо виключно у разі встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, за вимогами ст. 280 КУпАП потрібно встановлювати всі обставини, передбачені цією статтею, зокрема вину особи, перевіряти правильність правової кваліфікації її дій, чи підлягає вона взагалі відповідальності та ін., оскільки в протилежному випадку, рішення про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (яка є нереабілітуючою підставою) може порушити права особи, в діях якої відсутній склад правопорушення, відсутні докази її вини чи навіть події правопорушення. В таких випадках особа розраховує на рішення, яким вона буде реабілітована, яким буде визнана невинуватою, тобто на закриття провадження з реабілітуючих підстав.

Закрити провадження з нереабілітучих підстав або звільнити від відповідальності, можливо лише винувату особу в діях якої є склад правопорушення, в іншому випадку прийняття такого рішення є свавільним.

З огляду на це, а також на репресивно-каральну та запобіжно-виховну функції адміністративної відповідальності, при розгляді справи має встановити об`єктивні обставини адміністративного правопорушення, дослідити всі наявні докази у порядку встановленому КУпАП та дати їм належну оцінку і прийти до висновку про винуватість або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Посилання Позивача на Науково-консультативну раду при Вищому адміністративному суді України, як на джерело права також безпідставне. Відповідно до Положення про Науково-консультативну раду при Вищому адміністративному суді України, затвердженого Постановою пленуму Вищого адміністративного суду України 25 лютого 2013 року (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України 22.05.2015 N 12) Науково консультативна рада є дорадчим органом і її висновки носять рекомендаційний характер, які подаються Вищому адміністративному суду України.Отже, посилання на узагальнений науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України про те, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється, оскільки цей висновок має суто рекомендаційний характер та не має силу закону. Вищенаведене ґрунтується на правовій позиції, викладеній у постанові від 20.02.2020 справі N 11-949сап19 Великої Палати Верховного Суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90021623).

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За змістом частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, закінчення встановленого законом строку.

Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення доведеності вини.

Таким чином, вказані доводи позивача судом відхиляються, а позов задовольняється частково у зв`язку із тим, що відповідач не довів правомірність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення, не подав належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-52 КУпАП, а тому з цих підстав позовні вимоги необхідно задовольнити частково, постанову у справі про адміністративне правопорушення скасувати, а провадження у справі закрити.

Згідно з ч. 3 ст.139КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 484 грн. 48 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.7,9,19,77-82,90,139,241,243,245,250,257,286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника Лєскіна Миколи Сергійовича до Уповноваженого із захисту державної мови Кремінь Тараса Дмитровича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову Уповноваженого із захисту державної мови Кремінь Тараса Дмитровича № 98 від 11.03.2025 року про закриття справи про адміністративне правопорушення, за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; паспорт громадянина України: документ № НОМЕР_3 ).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.188-52 КУпАП закрити.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженого із захисту державної мови, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; паспорт громадянина України: документ № НОМЕР_3 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 484,48 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Ю.В. Апаллонова