Справа № 380/2531/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Львівсправа № 380/2531/25

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (третя особа), в якому просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати подання до Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області про повернення ОСОБА_1 з державного бюджету збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 51560,00 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, встановлену у вигляді фіксованого гонорару у сумі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 10 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Поповичем О.С., вперше придбав житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Під час нотаріального посвідчення вказаного договору позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 51560,00 грн, що становить 1% вартості придбаного майна. Позивач вказує, що, враховуючи те, що зазначена вище квартира є його першим придбаним житлом, він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із повідомленням про повернення сплаченої суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (у спосіб сформування відповідного подання), до якого долучив усі необхідні документи, проте отримав відмову. Позивач уважає, що оскільки житло ним придбавалось уперше, то він відповідно до вимог пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» не повинен був сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції придбання нерухомого майна, сплата такого збору в сумі 51560,00 грн (1% вартості квартири) є помилковою, а тому підлягає поверненню з державного бюджету.

У зв`язку з наведеним позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що з 26 вересня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», якою внесено зміни до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03 листопада 1998 року. Пунктом 15-3 цього Порядку (зі змінами) саме на нотаріусів покладений обов`язок щодо звільнення громадян від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з тих підстав, що нотаріус винив дії, які суперечать чинному законодавству, адже громадяни, які придбавають житло вперше, звільняються від сплати збору на підставі закону, а не за рішенням органу Пенсійного фонду України. Зауважує, що позивач не надав відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло. Вважає, що питання звільнення від сплати збору повинно було вирішуватися під час нотаріального посвідчення цивільно-правового договору. До компетенції органів Пенсійного фонду України не належить питання підтвердження факту придбання особою житла вперше. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу, зокрема в частині розрахунку витрат на підготовку позову є завищеними і неспівмірними зі складністю цієї справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, який реально потрібен для їх виконання (надання).

У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Від третьої особи пояснень щодо позову або відзиву не надходило.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 14 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 21 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

10 жовтня 2024 року між ОСОБА_2 , малолітнім ОСОБА_3 та неповнолітнім ОСОБА_4 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Поповичем О.С., зареєстрований в реєстрі за № 2585, згідно із яким позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 , підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 398746722 від 10 жовтня 2024 року.

Згідно з платіжною інструкцією від 10 жовтня 2024 року № 0.0..1 позивач сплатив збір з операцій придбавання (купівлі-продажу) нерухомого майна в сумі 51560,00 грн на рахунок отримувача: ГУК Львів/Галицький район.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 є власником таких об`єктів житлової нерухомості:

- квартири АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: договір дарування № 2484 від 22 вересня 2015 року;

- квартири АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири № 2585 від 10 жовтня 2024 року.

11 грудня 2024 року представник позивача адвокат Цап Оксана Романівна звернулася в інтересах позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із повідомленням про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, в якому на підставі пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» просила повернути позивачу сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 51560,00 грн. До повідомлення додала належно засвідчені копії: договору купівлі-продажу квартири; платіжної інструкції про сплату збору; довідок про невикористання житлових чеків; інформаційної довідки та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27 грудня 2024 року № 1300-5504-8/211020 позивачу відмовлено в задоволенні вищезгаданого повідомлення заяви з тієї підстави, що ним не долучено відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло та даних про невикористання житлових чеків для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду, що охоплюють період з 1992 року, та мають бути надані з усіх місць проживання з 1992 року по дату укладення договору купівлі-продажу.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач, стверджуючи, що придбав житло вперше, та, керуючись пунктом 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», уважає, що відповідач зобов`язаний сформувати подання про повернення йому безпідставно сплаченого збору на обов`язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від вартості придбаного ним майна.

Указані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон № 400/97, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзаців першого - третього пункту 9 статті 1 Закону № 400/97 платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Отже, відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 400/97 платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, в тому числі фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, - за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

У статті 2 Закону № 400/97 зазначено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Аналогічні за змістом норми передбачені пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок № 1740).

Згідно з абзацами першим - другим пункту 15-3 Порядку № 1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

23 вересня 2020 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» (далі - Постанова № 866) (набрала чинності 26 вересня 2020 року), відповідно до якої, серед іншого, доповнив Порядок № 1740, а саме пункт 15-2 підпунктом «в» згідно з яким збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що із загального правила про обов`язковість сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, законодавець встановив винятки, зокрема для громадян, які придбавають житло вперше.

Водночас за змістом підпункту «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 придбання особою житла вперше означає, що особа до укладення відповідного договору не має та раніше не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя).

У позовній заяві позивач стверджує, що придбав житло вперше, до укладення договору купівлі-продажу квартири 10 жовтня 2024 року інші об`єкти житлової нерухомості ним не придбавалась, відомості про це відсутні а тому в розумінні пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» він не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Стосовно таких тверджень позивача зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (абзаци перший четвертий частини другої статті 72 КАС України).

Частиною другою статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у власності позивача є два об`єкти житлової нерухомості, а саме:

- квартира АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: договір дарування № 2484 від 22 вересня 2015 року;

- квартира АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири № 2585 від 10 жовтня 2024 року.

З наведеного слідує, що до укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (10 жовтня 2024 року) позивач 22 вересня 2015 року на підставі договору дарування № 2484 від 22 вересня 2015 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Тому з урахуванням положень пункту 15-2 Порядку № 1740 квартира АДРЕСА_1 , придбана 10 жовтня 2024 року, не може вважатися вперше придбаним житлом позивача.

Вказане спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві, про те, що жодної іншої нерухомості, окрім квартири, придбаної 10 жовтня 2024 року, він не має та не мав у власності та що відомості стосовно інших об`єктів житлової нерухомості, що могли б бути у власності позивача, відсутні (позивач сам такі відомості надав пенсійному органу та долучив до позовної заяви).

Отже, на підставі вимог пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 15-1 Порядку № 1740 відсутні підстави для звільнення позивача від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за купівлю квартири АДРЕСА_1 .

Окремо, суд в контексті тверджень позивача про те, що квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку набуто позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2024 року, є його першим придбаним житлом, вважає за необхідне відзначити, що законодавець не ототожнює поняття «придбання» та «купівля-продаж», позаяк купівля-продаж є лише одним із способів придбання (житла), якими можуть бути також приватизація, спадкування, отримання в дар, купівля частки в спільному майні подружжя. Адже це прямо вказано у підпункті «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 (в редакції Постанови № 866), який був чинним на момент укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири 10 жовтня 2024 року та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Тому за наведеного правового регулювання спірних правовідносин, жодних сумнівів у тому, що пільгу щодо сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна не встановлено для осіб, які раніше набули у власність об`єкти житлової нерухомості у спосіб приватизації, спадкування, отримання в дар, купівлі частки в спільному майні подружжя, у суду немає.

Водночас, Порядок № 1740, який ухвалений з метою врегулювання питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», встановлює конкретний перелік способів придбання житла (приватизація, спадкування, отримання в дар, купівля частки в спільному майні подружжя), які виключають надання особі, яка придбаває житло вже після використання будь-якого з цих способів придбання об`єкта житлової нерухомості, пільги щодо сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у поверненні збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2024 року у розмірі 51560,00 грн. Тож правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати подання до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету про повернення позивачу суми такого збору відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зміст заявлених позовних вимог, системний аналіз положень чинного законодавства України та докази, зібрані у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову повністю, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (вул. К Левицького, 18, м. Львів, 79005) про зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 05 червня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна