Справа № 400/4365/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 р. № 400/4365/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу в період 09.06.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядок № 44);

зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення за період з 09.06.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у 2022-2023 роках він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансуванні у військової частини НОМЕР_1 . В цей період відповідач протиправно визначав розмір його посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018, а не з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 і на 01.01.2023. Як наслідок, відповідач виплатив позивачу в 2022-2023 роках не в повному обсязі його грошове забезпечення.

У відзиві на позовну заяву від 18.05.2025 відповідач заперечив проти позову і просив позовні вимоги залишити без розгляду. Відзив умотивовано тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а не у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідач як розпорядник коштів третього рівня своєчасно надавав кошти необхідні для фінансового забезпечення підпорядкованих військових частин, зокрема військової частини НОМЕР_2 .

Позивач у встановлений судом строк правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у справі № 400/4365/25 в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 20.05.2023.

07.05.2025 представниця позивача подала до суду заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, у задоволені якої ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 відмовлено, а також повернуто позовну заяву в частині позовних вимог, а саме: щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 20.05.2023.

Водночас 12.05.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду щодо інших позовних вимог, про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з військовим квитком позивача він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , зокрема у період з 09.06.2022 по 18.07.2022.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 08.01.2025 № 24 при проходженні позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_2 при обчисленні розміру його грошового забезпечення застосовувався прожитковий мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1762 гривні.

Вважаючи, що відповідач нараховував і виплачував йому не в повному обсязі грошове забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом п`ятим частини другої статті 10 Закону України «Про оборону України» встановлено, що Міністерство оборони України бере участь у формуванні оборонного бюджету, звітує перед Кабінетом Міністрів України про використання виділених коштів.

Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі (пункт 7 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України).

Відтак до повноважень Міністерства оборони України, як головного розпорядника бюджетних коштів Державного бюджету України належить організація та координація роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів.

Механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів, установ, організацій Збройних Сил України, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, встановлений Правилами організації фінансового забезпечення військовий частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 № 104) (далі Правила № 280).

Згідно з абзацами другим-четвертим пункту 1.5 Правил № 280 військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).

У разі зарахування військової частини на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника бюджетних коштів не за підпорядкованістю, рішення про таке зарахування приймається фінансовим органом головного розпорядника бюджетних коштів на підставі клопотання керівника органу військового управління (структурного підрозділу органу військового управління).

Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

Таким чином, належним відповідачем в адміністративних справах щодо грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу у військових частинах, що не включені до мережі розпорядників бюджетних коштів, є саме військова частина, де проходять військову службу відповідні військовослужбовців, оскільки на командира такої військової частини покладено обов`язки з організації своєчасного оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

Суд встановив, що позивач проходив військову службу у період з 09.06.2022 по 18.07.2022 у військовій частині НОМЕР_2 і саме на її грошовому забезпеченні перебував, що підтверджується військовим квитком позивача та наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.05.2024 № 131, згідно з яким позивача виключеного з 04.05.2024 з грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

З наведеного слідує, що військова частина НОМЕР_1 не нараховувала і не виплачувала у спірний період позивачу грошове забезпечення, а отже у неї відсутні повноваження щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог пунктів 1 і 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді. Тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України суд не здійснював.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 09 червня 2025 року