Справа № 280/10143/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10143/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (суддя Конишева О.В.) у справі №280/10143/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін ) у не прийнятті до розгляду рапорту про звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рапорту останнього, стосовно звільнення з військової служби за підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

зобов`язати військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін) звільнити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби за підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час воєнного стану, у зв`язку із закінченням строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, оскільки Позивач не висловив бажання продовжувати військову службу.

В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що через свого представника звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби. Вказаний рапорт по суті відповідачем розглянуто не було, натомість, відповідач повідомив про те, що рапорт залишено без розгляду через не надання представником позивача належним чином засвідченої копії ордеру. Позивач вважав, що у спірному випадку відповідачем допущено протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи суд дійшов таких висновків.

Суд зазначив, що у спірному випадку відповідачу, на підтвердження повноважень представника позивача, було надано ордер, а не його копію, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про неправомірність такої підстави для залишення рапорту без розгляду як не надання представником позивача належним чином засвідченої копії ордеру.

Суд зазначив, що чинним законодавством регламентовано перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби. У свою чергу, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання саме військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав. При цьому, як зазначив суд першої інстанції, жодною нормою чинного законодавства не передбачено можливості звернення з таким рапортом представника особи, яка проходить військову служби. Як вказав суд першої інстанції, сутність та зміст таких правовідносин передбачає необхідність особистого написання військовослужбовцем та подання/направлення відповідного рапорту.

З цих підстав суд першої інстанції визнав безпідставними аргументи позивача про те, що останній не позбавлений можливості звернутися з особисто написаним рапортом через свого представника до відповідача.

Вказані обставини стали підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач, зокрема, посилається на те, що жодна із норм права, якими врегульовано порядок проходження військової служби, не передбачає не можливості подання рапорту про звільнення через свого представника. Подання особисто написаного рапорту військовослужбовцем у такий спосіб, є лише способом спрямування рапорту військовослужбовця до відповідача. У спірному випадку, як зазначає позивач, такий спосіб подання рапорту обумовлений тим, що керівництво відповідача ухилялося від прийняття рапорту позивача про звільнення та його реєстрації.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 , призваний на строкову військову службу 28 квітня 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 , та проходив військову службу. 07 вересня 2022 року, між Позивачем ОСОБА_1 та виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу, який набрав чинності 07 вересня 2022 року.

Наказом №462-ос від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 зарахований до особового складу вказаного підрозділу та розпочав проходження військової служби за контрактом з 07 вересня 2022 року.

Відповідно до пункту 3 Контракту - цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 1 (один) рік з 07 вересня 2022 року до 06 вересня 2023 року.

12.08.2024 року представником позивача спрямовано листа до Державної прикордонної служби України до якого долучено рапорт позивача від 01.06.2024 до військової частини № НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України, в якій проходить військову службу позивач, з проханням звільнити з військової служби на підставі статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у запас за підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ, а саме: у зв`язку із закінченням строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, оскільки позивач не висловив бажання продовжувати військову службу. До вказаного рапорту позивачем було долучено копії необхідних документів.

У відповідь на вищезазначений рапорт, представнику позивача спрямовано лист №08/Л-913/966 від 16 вересня 2024 року, який отримано поштовим зв`язком 01 жовтня 2024 року, за підписом командира військової частини НОМЕР_3 полковником ОСОБА_3 , в якому зазначено, що до звернення не додано належним чином засвідченої копії ордера. На підставі вказаного - звернення та рапорт позивача залишено без розгляду.

Позивач, вважаючи бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України щодо розгляду рапорту про звільненні з військової служби протиправною, звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно п. 2 Розділу 1 Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерстві оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 06 серпня 2024 року № 531 (на час надходження рапорту до відповідача набрало чинності) встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Згідно п. 1 Розділу 2 Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Пункту 8 Розділу 3 Порядку №531 встановлено, що початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Отже, наведені норми права дають підстави для висновку про те, що військовослужбовець може звертатися з рапортом для вирішення тих чи інших питань; такий рапорт може бути подано військовослужбовцем як особисто до безпосереднього до командира (начальника), так і шляхом направлення рапорту засобами поштового зв`язку.

При цьому, вказівка на те, що для вирішення тих чи інших питань військовослужбовець звертається з рапортом, не означає того, що такий рапорт, як особисто так і через поштовий орган, подається виключно цим військовослужбовцем.

Визначальним є те, що такий рапорт має бути написаний (підписаний) саме військовослужбовцем, а подання його особисто чи через поштовий орган є лише способом спрямування (доставки) до командування військової частини.

Оскільки у спірному випадку рапорт підписано особисто позивачем, що підтверджено останнім і в суді першої інстанції, а представником позивача лише спрямовано цей рапорт до командування військової частини через поштовий орган, то суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про не дотримання позивачем порядку реалізації свого права на подання рапорту.

При цьому, слід звернути увагу на те, що залишаючи рапорт без розгляду, відповідач виходив з інших підстав (зазначені вище), і не ставив під сумнів можливість направлення рапорту військовослужбовця про звільнення засобами поштового зв`язку.

Підсумовуючи вищевикладене, приймаючи до уваги як право позивача на подання рапорту так і обов`язок відповідача розглянути поданий рапорт, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про те, що у спірному випадку відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині не розгляду поданого позивачем рапорту по суті.

Визначаючи спосіб поновлення порушеного права, суд апеляційної інстанції виходить з того, що розгляд рапорту військовослужбовця є дискреційними повноваженнями відповідача, які у спірному випадку останнім реалізовані не були, так як рапорт позивача був залишений без розгляду, у зв`язку з чим суд вважає, що належним способом захисту права є зобов`язання відповідача розглянути поданий рапорт позивача.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає сплачений судовий збір: за подання позову 968,96грн., за подання апеляційної скарги 1453,44грн., а всього 2422,4грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі №280/10143/24 скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін ) у не прийнятті до розгляду рапорту про звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рапорту останнього, стосовно звільнення з військової служби за підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін) прийняти та розглянути рапорт ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно звільнення з військової служби за підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,4грн.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 05.06.2025

Повний текст постанови складено 06.06.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров