Справа № 420/7356/25
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7356/25
У Х В А Л А

09 червня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 2021 роки; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 2021 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №420/17385/22 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023 року у справі №420/14841/23; визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 19 років; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 19 років з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023 року у справі №420/14841/23.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

05.04.2025 до суду від Військової частини НОМЕР_2 надійшла заява про залишення позову без розгляду, у зв`язку з порушенням строку звернення до суду із цим позовом.

Обґрунтовуючи заяву про залишення позову без розгляду, представник відповідача зазначив, що про розмір грошового забезпечення позивачу було відомо із рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023 року у справі №420/17385/22, тобто з 23.03.2023 року, однак натомість він звернувся до суду лише через майже 2 (два) роки. Тобто, як вказав заявник, оскільки позовна заява подана 12.03.2025 року, то тримісячний строк звернення до суду позивач пропустив.

Розглянувши заяву представника відповідача від 05.04.2025, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Натомість, ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013. Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення ч.2 ст.233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).».

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , у період з 01.12.2002 року по 15.03.2021 року, проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 15.03.2021 року позивача, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2021 року №49, було виключено зі списків особового складу; вислуга років військовослужбовця склала -19 років.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №420/17385/22 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023 року у справі №420/14841/23, 19.06.2024 року відповідачем виплачено індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 98322,55 грн. та 12.02.2025 року відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 21987,16 грн.

Позивач, вказавши, що відповідач, при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2016 2021 роки не враховував індексацію грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого обраховано допомогу та при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 19 років передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не врахував індексацію грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого обраховано допомогу, звернулась до суду із цим позовом.

Тобто, саме після виплати остаточного розміру індексації 12.02.2025 року, позивачу стало відомо про порушення оскаржуваного права на отримання грошового забезпечення у розмірі, визначеному діючим законодавством.

У відповідності до п.8 ч.1ст.240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про залишення позову без розгляду

Керуючись ст. 122, 240, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ К.О. Танцюра