Справа № 320/28807/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року № 320/28807/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, управління державної казначейської служби України в Солом`янському районі м. Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Державної казначейської служби України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог.

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації(далі - відповідач 1), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - відповідач 2), управління державної казначейської служби України в Солом`янському районі м. Києва (далі - відповідач 3), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - відповідач 4), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 5), у якому просив:

- стягнути з Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі міста Києва, Головного управління Державної Казначейської служби України в місті Києві, Державної Казначейської Служби України, солідарно, на користь позивача 7 724 грн. 37 коп. майнової шкоди, яка нанесена йому внаслідок затримки здійснення нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із врахуванням проведених виплат;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі міста Києва, Головного управління Державної Казначейської служби України в місті Києві, Державної Казначейської Служби України, солідарно, на користь позивача 40 200 грн. 00 коп. моральної (немайнової) шкоди, яка нанесена йому внаслідок затримки здійснення нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із врахуванням проведених виплат;

- стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Головного управління Державної Казначейської служби України в місті Києві, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі міста Києва, Державної Казначейської Служби України, солідарно, на мою користь 7 150 грн. 00 коп. недоплаченого основного боргу із щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.09.2017 року у справі №760/11666/17-а (№ 2-а-1799/17) його позов задоволено частково. Постановою про відкриття виконавчого провадження, ВП № 64862587, від 19.03.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 760/11666/17 виданого 11.01.2018 року. Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області у листі від 16.03.2023 № 64862587/4 Вих. № 6920 повідомив його, що «листом Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 29.10.2021 № 09/4573-044 повідомлено відділ, що на виконання рішення суду до Центру надійшло розпорядження від Управління 16.01.18 про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 в розмірі 7150 грн. 00 коп. Проте, Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат кошти в сумі 7 150,00 грн., на користь позивача не виплачено.

Вважає, що оскільки щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2016 рік він ще не отримав, а повинен був отримати її в 2016 році, протягом 2017-2022 років (з 01.01.2017 по 31.12.2022) він був позбавлений можливості розпоряджатися належними мені коштами в розмірі 7 150,00 грн. для оздоровлення.

Зазначає, що на його думку протягом періоду з 01.01.2017 року по 31.12.2022 року належні йому кошти в розмірі 7 150,00 грн. втрачали свою реальну цінність внаслідок інфляції. Такі порушення зумовлені неправомірними діяннями Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в частині здійснення несвоєчасного нарахування належних йому виплат, неправомірність дій якого підтверджується постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.09.2017 року у справі №760/11666/17-а(№ 2-а-1799/17), а отже нанесено позивачу моральну шкоду.

Відповідачами 3, 4, 5 подано відзиви на позовну заяву у яких вони заперечують проти задоволенні позовних вимог та просять у задоволення позову відмовити з підстав його необґрунтованості.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 28.08.2023 позовну заяву залишено без руху.

Позивач, у строк та спосіб викладений в ухвалі, усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року у справі №760/11666/17-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення задоволено частково.

Зокрема, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації вжити дій щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити ОСОБА_1 виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017 у справі №760/11666/17 апеляційні скарги відповідачів-1,2 залишено без задоволення, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2017 у справі № 760/11666/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача-2.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.12.2017 у справі № 760/11666/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача-1.

Позивачем у справі № 760/11166/17 постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не оскаржувались.

На виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 56756853 по виконанню постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 у справі № 760/11666/17 про зобов`язання відповідача-2 здійснити позивачу виплату щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до розміру встановленого ст. 48 Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2016 рік з урахуванням проведених виплат.

В ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 01.06.2018 у справі № 760/11666/17 вказано, що відповідачем-1 16.01.2018 видано рішення, відповідно до якого заборгованість перед позивачем становить 7 150,00 грн. та вказане рішення передано відповідачу-2 для проведення виплат в межах повноважень.

При цьому, державний виконавець просив суд змінити спосіб виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 у справі № 760/11666/17-а, а саме: стягнути з відповідача-2 на користь позивача кошти в сумі 7 150,00 грн. Судом відмовлено та вказано, що держаним виконавцем не надано суду доказів наявності обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання постанови суду у раніше встановлений судом спосіб.

З ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2019 у справі № 760/11666/17 вбачається, що державним виконавцем було подано аналогічне подання про зміну способу виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 у справі №760/11666/17-а. Судом відмовлено в задоволенні подання з тих самих підстав.

В цій ухвалі міститься інформація про те, що 16.05.2019 відповідачем-2 проведено розрахунок доплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік позивачу та сума доплати становить 7 150,00 грн.

В постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі № 760/11666/17 вказано, що листом від 16.05.2019 № 07/548-011 відповідач-2 повідомив орган державної виконавчої служби про те, що з метою виконання постанови суду проведено нарахування щорічної допомоги на оздоровлення позивачу за 2016 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 7 150,00 грн. та 15.03.2018 направлено лист до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради щодо проведення фінансування для виплати за рішенням суду.

В листі від 29.03.2018 № 051/4749-002-2 Департамент зазначив, що Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» видатки на виконання судових рішень за бюджетною програмою «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Міністерству соціальної політики України, як головному розпоряднику бюджетних коштів, не передбачені.

При цьому, суд апеляційної інстанції також не знайшов підстав для зміни способу виконання постанови суду у справі № 760/11666/17-а, зазначивши, що з матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду фактично можливе, хоча і за певних умов, а саме: за умови наявності відповідного фінансування виплата вказаної щорічної допомоги на оздоровлення позивачу буде здійснена відповідачем-2.

В своїй позовній заяві у справі № 320/28807/23 позивач також зазначає про наявність виконавчого провадження, а саме: виконавче провадження № 64862587 від 19.03.2021 по виконанню виконавчого листа № 760/11666/17, виданого 11.01.2018. При цьому позивач посилається на лист Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області від 16.03.2023 № 64862587/4 в якому зазначено, що листом відповідача-2 від 29.10.2021 № 09/4573-044 відповідач-2 повідомив державну виконавчу службу, що на виконання рішення суду до Центру надійшло розпорядження від Управління 16.01.18 про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по позивачу в розмірі 7 150,00 грн.

В такий спосіб позивач підтверджує факт отримання ним виконавчого листа на виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 у справі № 760/11666/17-а, підтверджує факт відкриття виконавчого провадження та підтверджує факт своєї обізнаності в тому, що відповідачами-1,2 проведені дії на добровільне виконання постанови суду, зокрема, по проведенню розрахунку невиплаченої позивачеві суми та встановленню її розміру 7 150,00 грн.

До позовної заяви позивач додає лист відповідача-2 від 29.10.2021 № 09/4573-044, що свідчить про обізнаність останнього, що виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 у справі № 760/11666/17 включено відповідачем-2 до реєстру черговості виконання судових рішень та після надходження фінансування за бюджетною програмою «Забезпечення виконання рішень суду» буде виконане.

Виплата в сумі 7 150,00 грн. позивачу не проведена, оскільки бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту населення Міністерству соціальної політики не були передбачені.

Разом з тим, можливість виконання не втрачена, виконання можливе відповідно до постанови від 26.08.2021 № 902 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду» за рахунок бюджетної програми «Забезпечення виконання рішень суду».

Станом на 01.10.2023 постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 у справі № 760/11666/17-а перебуває під номером 60 у списку черговості виконання рішень за пріоритетністю « 3» - забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо інших соціальних виплат.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо не виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, позивач звернувся з позовом до суду.

V. Норми права

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із положеннями ст. 381-1, 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

У заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Якщо судове рішення набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

За письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.

Згідно ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

VI. Оцінка суду

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року у справі № 760/11666/17-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення задоволено частково.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації вжити дій щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити ОСОБА_1 виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням проведених виплат.

Суд звертає увагу позивача, що у вказаній постанові судом зазначено, що «Суд не є тим органом, що наділений повноваженнями щодо нарахування допомоги на оздоровлення, тому суд вважає за необхідне відмовити у вимогах позивача про стягнення конкретної грошової суми».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017 у справі № 760/11666/17 апеляційні скарги Відповідачів-1,2 залишено без задоволення, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2017 у справі № 760/11666/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача-2.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.12.2017 у справі № 760/11666/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача-1.

Позивачем у справі № 760/1166/17 постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не оскаржувались, що свідчить про його згоду з прийнятими рішеннями та з тим способом, у який суд захистив його порушене право.

Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує дії відповідача щодо виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, нарахованої на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року у справі № 760/11666/17-а.

Отже, фактичною підставою звернення до суду стало неналежне виконання відповідачами судового рішення, яке набрало законної сили.

Не погоджуючись з правомірністю дій Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому вимагає стягнути з відповідачів нарахованої на виконання рішення суду щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

За приписами статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року вказав, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року у справі № 760/11666/17-а, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Згідно із положеннями ст. 381-1, 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

У заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Якщо судове рішення набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

За письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.

Згідно ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами ст. ст. 381-1, 382, 382-3 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 381-1 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15.

Проаналізувавши предмет позову у цій справі, суд дійшов висновку, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями/бездіяльністю відповідачів під час виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року у справі № 760/11666/17-а.

Заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 382 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Крім того, суд зазначає, що судом встановлено, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року у справі № 760/11666/17-а перебуває на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області, при цьому позивачем не надано доказів закінчення виконавчого провадження.

Водночас, суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само, встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

На підставі вищевикладеного, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 (справа №806/2143/15), від 03 квітня 2019 року (справа №820/4261/18), від 09 липня 2019 року (справа №826/17587/18), від 31 липня 2019 року (справа №803/688/18), від 23 липня 2020 року (справа №661/89/17), від 24 липня 2020 року (справа №501/2172/15-а), Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а.

При цьому, при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №580/3376/20.

Суд зазначає, що за наслідками аналізу предмету позову у справі №320/28807/23 вбачається, що позов фактично спрямований на виконання іншого судового рішення від 12.09.2017 у справі № 760/11666/17-а.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення від 12.09.2017 у справі № 760/11666/17-а.

Отже, у спірних відносинах наявні обставини, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 381-1 КАС України судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Суд зазначає, що відповідні заяви повинні бути подані в рамках справи № 760/11666/17-а.

У зв`язку з цим, вимоги про стягнення коштів на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Отже, спір у цій справі є тотожним, тому, що був предметом розгляду у справі № 760/11666/17-а, але виник на стадії виконання судового рішення.

Таким чином, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі міста Києва, Головного управління Державної Казначейської служби України в місті Києві, Державної Казначейської Служби України, солідарно, на користь позивача 7 724 грн. 37 коп. майнової шкоди, яка нанесена внаслідок затримки здійснення нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із врахуванням проведених виплат.

При цьому позовні вимоги про стягнення з Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління Державної Казначейської служби України в Солом`янському районі міста Києва, Головного управління Державної Казначейської служби України в місті Києві, Державної Казначейської Служби України, солідарно, на користь позивача 40 200 грн. 00 коп. моральної (немайнової) шкоди, яка нанесена мені внаслідок затримки здійснення нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із врахуванням проведених виплат, а також вимога про стягнення з відповідачів, солідарно, на користь позивача 7 150 грн. 00 коп. недоплаченого основного боргу із щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є похідними від вимоги у задоволення якої судом відмолено, отже задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що згідно пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки, фактичною підставою звернення до суду стало неналежне виконання відповідачами судового рішення, яке набрало законної сили, порушені права позивача не підлягають захисту в порядку позовного провадження, натомість підлягають захисту в порядку встановленому для виконання рішень суду та/або судового контролю, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

VIІ. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи, що в задоволенні позову належить відмовити підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.