Справа № 200/7752/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року справа №200/7752/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 р. у справі №200/7752/24 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 24 від 18.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , 11 жовтня 2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсіного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , згідно трудової книжки:

до загального страхового стажу -

період роботи зварником ручної зварки 4 розряду в ТОВ «ВЕНА», російська федерація район крайньої півночі - з 06.03.1994р. по 22.11.1994р.,

період роботи зварником-монтажником в МПП «ВІКЕС» з 17.11.1995р. по 17.05.1996р.

період роботи машиністом екскаватору 6 розряду ІП ОСОБА_2 «крайня північ» -з 03.06.2013р. по 11.11.2013р.,

період роботи машиністом екскаватору 6 розряду ІП ОСОБА_2 «крайня північ» - з 22.07.2014р. по 23.12.2018р.;

до пільгового стажу за списком № 2 -

- період навчання - з 01.09.1982р. по 11.07.1985р. в СПТУ - 36 м. Дружківка за здобуттям професії «Електрогазозварник»;

- період роботи - з 17.07.1985р. по 22.10.1985р. - електрозварником ручної зварки Зр. в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річча Радянської України,

- період служби в лавах Радянської армії - з 03.11.1985р. по 03.12.1987р.,

- період роботи - з 02.02.1988р. по 13.11.1990р. - електрозварником ручної зварки Зр. в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річча Радянської України,

- період роботи - з 06.03.1994р. по 22.11.1994р. - зварником ручної зварки 4 розряду в ТОВ «ВЕНА», російська федерація район крайньої півночі,

- період роботи - з 05.04.1995р. по 13.11.1995р. - електрозварником ручної зварки 4р. в Дружківському машинобудівному заводі,

- період роботи - з 17.11.1995р. по 17.05.1996р. - зварником-монтажником в МПП «ВІКЕС»,

та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дати набуття пенсійного віку, з 30 серпня 2024 року на підставі п.2 п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №24 від 18.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , 11 жовтня 2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 : до загального страхового стажу періоди: з 27.11.1987 по 03.12.1987, з 06.03.1994р. по 22.11.1994р. (із застосуванням коефіцієнту 1,5), з 17.11.1995р. по 17.05.1996р., з 03.06.2013р. по 11.11.2013р. (із застосуванням коефіцієнту 1,5), з 22.07.2014р. по 23.12.2018р. (із застосуванням коефіцієнту 1,5): до пільгового стажу за списком № 2 періоди: з 01.09.1982р. по 11.07.1985р., з 17.07.1985р. по 22.10.1985р., з 03.11.1985р. по 03.12.1987р., з 02.02.1988р. по 13.11.1990р., з 06.03.1994р. по 22.11.1994р., з 05.04.1995р. по 13.11.1995р., з 17.11.1995р. по 17.05.1996р. та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дати набуття пенсійного віку, з 30 серпня 2024 року на підставі п.2 п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 16.07.1985 року, а саме:

з 06.03.1994 по 22.11.1994 - некоректно зазначений номер наказу на звільнення; з 17.11.1995 по 17.05.1996 відсутня назва підприємства та підпис відповідальної особи при звільненні, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1993р. № 58.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 17.07.1985 по 20.10.1985 згідно довідки № 07/2-112 від 16.08.2021 року, з 02.02.1988 по 13.11.1990 згідно довідки № 07/2-113 від 16.08.2021 року, з 05.04.1995 по 13.11.1995 згідно довідки № 07/2-114 від 16.08.2021 року, оскільки відсутня інформація про ліквідацію підприємства.

Щодо правомірності неврахування періоду роботи на території рф зазначає, що громадяни України, які працюють за межами України, мають право брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення відповідного договору та сплати ними єдиного внеску.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

11.10.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком достроково за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно трудової книжки НОМЕР_1 , позивач в частині спірних періодів працював:

01.09.1982р. по 11.07.1985р. навчання в СпТУ-36м. Дружківка, що також підтверджується дипломом № НОМЕР_2 ;

з 17.07.1985 по 20.10.1985 електрозварником ручної зварки;

з 03.11.1985р. по 03.12.1987р. служба в лавах Радянської армії, що також вбачається і з військового квитка НОМЕР_3 ;

з 02.02.1988 по 13.11.1990 електрозварником ручної зварки;

з 06.03.1994 по 22.11.1994 електрозварником ручної зварки;

з 05.04.1995 по 13.11.1995 електрозварником ручної зварки;

з 17.11.1995 по 17.05.1996 зварником-монтажником;

з 03.06.2013 по 11.11.2013 машиністом екскаватора в ІП «Болтин В.А.», наявний відбиток «КРАЙНИЙ СЕВЕР»;

з 22.07.2014 по 23.12.2018 машиністом екскаватора в ІП «Болтин В.А.», наявний відбиток «КРАЙНИЙ СЕВЕР»;

Рішенням відповідача від 18.10.2024 № 24, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пп.2 п.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, вік заявника ОСОБА_1 57 років 01 місяць 11 днів, загальний страховий стаж складає 32 роки 8 місяців 04 дні, пільговий стаж заявника відсутній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 16.07.1985 року, а саме: з 06.03.1994 по 22.11.1994 - некоректно зазначений номер наказу на звільнення; з 17.11.1995 по 17.05.1996 відсутня назва підприємства та підпис відповідальної особи при звільненні, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1993р. № 58.

Також до страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації з 03.06.2013 по 11.11.2013; з 22.07.2014 по 23.12.2018, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 16.07.1985 року, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення» та листа Пенсійного фонду України від 27.12.2022 № 2800-030102-5/56080 щодо зарахування до загального стажу на території РРФСР по 31.12.1991 року».

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 17.07.1985 по 20.10.1985 згідно довідки № 07/2-112 від 16.08.2021 року, з 02.02.1988 по 13.11.1990 згідно довідки № 07/2-113 від 16.08.2021 року, з 05.04.1995 по 13.11.1995 згідно довідки № 07/2-114 від 16.08.2021 року, оскільки відсутня інформація про ліквідацію підприємства.

Відповідно довідки РС-право, до страхового стажу не зараховано періоди з 06.03.1994 по 22.11.1994, з 17.11.1995 по 17.05.1996, з 03.06.2013 по 11.11.2013, з 22.07.2014 по 23.12.2018; також не враховано до страхового стажу частину періоду служби в лавах Радянської армії з 03.11.1985р. по 03.12.1987р. в частині з 27.11.1987 по 03.12.1987, пільговий стаж позивача відсутній.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-VI на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі - Порядок № 383).

Згідно з п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До посад або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 06.03.1994 по 22.11.1994 - некоректно зазначений номер наказу на звільнення; з 17.11.1995 по 17.05.1996 - відсутня назва підприємства та підпис відповідальної особи при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 , позивач в частині спірних періодів працював:

з 06.03.1994 по 22.11.1994 електрозварником ручної зварки;

з 17.11.1995 по 17.05.1996 зварником-монтажником.

Відповідач, відмовляючи в зарахуванні періодів роботи посилається на те, що некоректно зазначений номер наказу на звільнення та відсутня назва підприємства та підпис відповідальної особи при звільненні.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправне не зарахування до страхового стажу позивача періодів з 06.03.1994 по 22.11.1994 та з 17.11.1995 по 17.05.1996.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 17.07.1985 по 20.10.1985 згідно довідки № 07/2-112 від 16.08.2021 року, з 02.02.1988 по 13.11.1990 згідно довідки № 07/2-113 від 16.08.2021 року, з 05.04.1995 по 13.11.1995 згідно довідки № 07/2-114 від 16.08.2021 року, оскільки відсутня інформація про ліквідацію підприємства, суд зазначає наступне.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 , позивач в частині спірних періодів працював:

з 17.07.1985 по 20.10.1985 електрозварником ручної зварки;

з 02.02.1988 по 13.11.1990 електрозварником ручної зварки;

з 05.04.1995 по 13.11.1995 електрозварником ручної зварки.

Також позивачем було надано на підтвердження пільгового стажу довідки ПАТ «Дружківський машинобудівний завод» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній:

№ 07/2-112 від 16.08.2021 року, згідно з якою позивач з 17.07.1985 по 20.10.1985 працював повний робочий день за посадою «електрозварювальник ручного зварювання», що передбачена Списком 2 розд. ХХХІІ Постанови КМ СРСР від 22.08.1956 року № 1173;

№ 07/2-113 від 16.08.2021 року, згідно з якою позивач з 02.02.1988 по 13.11.1990 працював повний робочий день за посадою «електрозварювальник ручного зварювання», що передбачена Списком 2 розд. ХХХІІІ Постанови КМ СРСР від 26.01.1991 року № 10;

№ 07/2-114 від 16.08.2021 року, згідно з якою позивач з 05.04.1995 по 13.11.1995 працював повний робочий день за посадою «електрозварювальник ручного зварювання», що передбачена Списком 2 розд. ХХХІІІ Постанови КМ СРСР від 11.03.1994 року № 162.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо спірних періодів роботи, які не мають дефектів їх вчинення.

Отже, записи у трудовій книжці підтверджують характер роботи позивача у періоди з 17.07.1985 по 20.10.1985, з 02.02.1988 по 13.11.1990, з 05.04.1995 по 13.11.1995 в якості електрозварювальника ручної зварки з повним робочим днем, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2.

Суд звертає увагу, що в даному випадку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Системний аналіз наведених вище положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку № 637 дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17.

В той час, зазначені вище спірні періоди роботи позивача підтверджено копією трудової книжки.

Стосовно періоду роботи в російській федерації, суд зазначає наступне.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 , позивач в частині спірних періодів працював:

з 03.06.2013 по 11.11.2013 машиністом екскаватора в ІП «Болтин В.А.», наявний відбиток «КРАЙНИЙ СЕВЕР»;

з 22.07.2014 по 23.12.2018 машиністом екскаватора в ІП «Болтин В.А.», наявний відбиток «КРАЙНИЙ СЕВЕР»;

Відповідно до частини 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди, стосовно цього учасника, припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Частиною 2 статті 13 вказаної Угоди установлено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили у випадку виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення державами участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, який набуто ним до виходу держав-учасниць з Угоди.

29.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року в м. Москві.

Пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України визначено Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Як вже було вказано, згідно з частиною 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачено, що кожен її учасник може з неї вийти, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди відносно цього учасника припиняється зі спливом шестимісячного строку з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковане у Офіційному віснику України від 10.01.2023 року, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для України 19 червня 2023 року.

Згідно зі статтею 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та держав, що

входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Спірні періоди з 03.06.2013 по 11.11.2013, з 22.07.2014 по 23.12.2018 виникли до набуття чинності вказаною Постановою і підтверджуються трудовою книжкою позивача, тому відсутні підстави для їх неврахування до пільгового стажу позивача.

Отже, вказані періоди протиправно не враховані до пільгового стажу позивача під час призначення пенсії.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право глави держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуду рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності не безпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 : до загального страхового стажу періоди: з 27.11.1987 по 03.12.1987, з 06.03.1994р. по 22.11.1994р. (із застосуванням коефіцієнту 1,5), з 17.11.1995р. по 17.05.1996р., з 03.06.2013р. по 11.11.2013р. (із застосуванням коефіцієнту 1,5), з 22.07.2014р. по 23.12.2018р. (із застосуванням коефіцієнту 1,5): до пільгового стажу за списком № 2 періоди: з 01.09.1982р. по 11.07.1985р., з 17.07.1985р. по 22.10.1985р., з 03.11.1985р. по 03.12.1987р., з 02.02.1988р. по 13.11.1990р., з 06.03.1994р. по 22.11.1994р., з 05.04.1995р. по 13.11.1995р., з 17.11.1995р. по 17.05.1996р. та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дати набуття пенсійного віку, з 30 серпня 2024 року на підставі п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 р. у справі №200/7752/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 р. у справі №200/7752/24 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 05 червня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко