Справа № 640/2708/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 рокусправа № 640/2708/22
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі позивач, Установа) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі відповідач, Шевченківський ВДВС), в якому просить визнати протиправною та скасування постанову про накладення штрафу від 10.01.2022 ВП № 68000571 у розмірі 5100 грн. Позивач, боржник у виконавчому провадженні ВП №68000571, аргументує позовні вимоги такими аргументами: на момент винесення спірної постанови державним виконавцем достеменно не було встановлено факту невиконання рішення суду без поважних причин, що виключає можливість застосування останнім приписів ст.ст. 63, 75 Закону №1404-VIII; боржником вживались і вживаються усі залежні від нього дії для повідомлення ОСОБА_1 (стягувача у виконавчому провадженні) про виконання рішення суду, про необхідність з`явитися на роботу для ознайомлення з наказом про поновлення, внесенням відповідного запису до трудової книжки та приступити до виконання посадових обов`язків, натомість ОСОБА_1 уникає виконання свого обов`язку з`явитися і до приступити до роботи, що унеможливлює виконання рішення суду в частині поновлення на посаді в повному обсязі; на час подання позову установа оскаржує рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22.06.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 11.11.2021 у касаційної інстанції про що повідомляла ДВС листом від 12.01.2022 № 07-16/22; - установою вчиняються дії про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів ДІФКУ або на рівнозначній посаді, яка відповідатиме її кваліфікації.

Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач позов не визнає, надіслав суду відзив на адміністративний позов. Звертає увагу суду на те, що державний виконавець керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону №1404-VIII 28.12.2021 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, боржника зобов`язано негайно виконати рішення суду (вручена адресату 04.01.2022). Державний виконавець 10.01.2022 відповідно до вимог 63, 75 цього Закону виніс постанову про накладення штрафу, оскільки боржник не виконав рішення суду без поважних причин, а також встановив, що боржник повинен виконати рішення суду протягом трьох робочих днів. 19.01.2022 до ВДВС надійшла заява боржника з підтвердженням виконання рішення суду, тому державний виконавець відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, у якій зазначив: «згідно наказу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи № 4-к/тр від 18.01.2022 ОСОБА_1 поновлена на роботі.». Жодних порушень закону при винесенні постанови про накладення штрафу допущено не було, всі дії у виконавчому провадженні вчинено державним виконавцем у відповідності до вимог закону, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі Закон № 2825-IX) окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825-IX (в редакції Закону України від 16.07.2024 № 3863-ІХ «Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3863-ІХ адміністративні справи, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863-ІХ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною 1 статті 27, частиною 3 статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ. На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825-IX (в редакції Закону № 3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами справа №640/2708/22 передана на розгляд та вирішення Львівського окружного адміністративного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 цю справу передано для розгляду судді Москалю Р.М.

Суд прийняв справу №640/2708/22 до провадження, запропонував учасникам справи надати суду письмові пояснення щодо актуальності цього спору та процесуальної позиції по суті позову. Оскільки сторони не надали суду додаткових пояснень, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

При вирішенні питання про юрисдикцію цього спору суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 року у справі №127/9870/16-ц сформувала висновок щодо застосування частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Головуючий суддя не поділяє такого тлумачення закону з мотивів, що найбільш повно викладені в ухвалі 12 березня 2024 року у справі №380/6932/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117592885) та доводять, що адміністративний суд відповідно до закону не має повноважень здійснювати судовий контроль за виконанням рішення господарського/цивільного суду. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 310/2210/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122061990) підтвердила актуальність свого висновку щодо юрисдикції цієї категорії спорів. Тому суд, керуючись ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та частиною п`ятою статті 242 КАС України враховує ці висновки суду касаційної інстанції та розглядає цей спір по суті. Проте будь-хто із учасників цієї справи має право оскаржити рішення адміністративного суду по суті цього спору та ставити питання про необхідність відступу Великої Палати Верховного Суду від висновків, висловлених щодо юрисдикції цієї категорії спорів.

Суд вивчив доводи сторін, наведені в заявах по суті спору, дослідив долучені до справи докази та встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини:

22.06.2021 Святошинський районний суду м. Києва розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та постановив таке рішення:

- скасував наказ Державної інноваційної фінансово-кредитної установи від 10.03.2021 року №56 к/тр «Про припинення трудового договору»;

- поновив ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів ДІФКУ або на рівнозначній посаді, яка відповідатиме її кваліфікації;

- суд допустив негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.

Рішення оскаржувалося відповідачем в апеляційному порядку та набрало законної сили 11.11.2021.

08.12.2021 Святошинський районний суд міста Києва видав виконавчий лист №759/7520/21 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів ДІФКУ або на рівнозначній посаді, яка відповідатиме її кваліфікації.

24.12.2021 стягувачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження.

28.12.2021 державний виконавець Шевченківського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, надав боржнику строк для самостійного виконання виконавчого документа (три робочих дні), копія постанови вручена боржнику 04.01.2022.

10.01.2022 державний виконавець відповідно до вимог 63, 75 цього Закону № 1404-VIII виніс постанову про накладення штрафу, обґрунтовану невиконанням рішення суду без поважних причин, а також встановив новий строк для виконання рішення суду.

19.01.2022 до ВДВС надійшла заява боржника про підтвердження виконання рішення суду, до якої долучено копію наказу від 18.01.2022 №4-к/тр про поновлення на роботі ОСОБА_1 (на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2021 ун. №759/7520/21 (пр. №2/759/4254/21).

21.01.2022 державний виконавець відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, зазначивши таку фактичну підставу: «згідно наказу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи № 4-к/тр від 18.01.2022 ОСОБА_1 поновлена на роботі.».

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України: - обов`язковість судового рішення є однією із конституційних (основних) засад судочинства; - судове рішення є обов`язковим до виконання; - держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; - контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Частиною шостою цієї статті визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону № 1404-VІІІ визначено:

- за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша);

- у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга).

- виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя).

Статтею 75 Закону № 1404-VІІІ визначено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Згідно з частиною 1 статті 75 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Виходячи з аналізу наведених вище норм Закону №1404-VІІІ підставою для накладення на боржника штрафу є встановлений державним виконавцем факт невиконання без поважних причин рішення суду, яким боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії. При цьому згідно з приписами статей 63, 75 Закону № 1404-VІІІ визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме відсутність поважних причин, що зумовили невиконання рішення суду у встановлені виконавцем строки.

Здійснюючи судовий контроль за процесом виконання судового рішення та дотриманням прав учасників виконавчого провадження (в тому числі боржника), суд повинен перевірити рішення державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин на предмет його відповідності визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень. Суд вважає, що поважними в розумінні норм Закону № 1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його волевиявлення. Вирішення цього спору потребує перевірки рішення державного виконавця в контексті оцінки повідомлених боржником у виконавчому провадженні обставин як таких, що зумовили невиконання рішення суду у встановлені виконавцем строки без поважних причин.

При вирішенні спору суд керується такими мотивами щодо застосування наведених вище норм права до встановлених судом обставин справи:

відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника підлягає до негайного виконання.

Позивач (роботодавець) є боржником у виконавчому провадженні ВП №68000571, відкритому 28.12.2021 за заявою стягувача (незаконно звільненого працівника) з метою примусового виконання рішення суду у цивільній справі №759/7520/21 (пр. №2/759/4254/21) про поновлення особи на роботі. Це рішення було прийняте судом першої інстанції 22.06.2021 та було допущене до негайного виконання; оскаржувалося позивачем в апеляційному порядку та набрало законної сили 11.11.2021.

Отже, позивач, якби діяв добросовісно, мав виконати рішення суду ще в червні 2021 року, проте не виконував його ані в порядку негайного виконання, ані добровільно після набрання рішенням суду законної сили.

04.01.2022 позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2021, відповідно до якої мав виконати рішення суду впродовж трьох днів, тобто у встановлені Законом №1404-VІІІ строки, та повідомити державного виконавця про виконання вимог виконавчого документа. Суд встановив, що позивач (боржник у виконавчому провадженні) цього обов`язку не виконав.

Суд відхиляє аргумент позивача про те, що державний виконавець достеменно не встановив факт невиконання рішення суду без поважних причин, як надуманий адже сам позивач як боржник у виконавчому провадженні мав у триденний строк повідомити державного виконавця про виконання його вимоги або про наявність об`єктивних перешкод для виконання рішення суду. Зібрані у справі докази свідчать про те, що боржник почав вживати заходів для виконання рішення суду після, а не до накладення на нього державним виконавцем штрафу, а відповідне повідомлення щодо обставин виконання рішення суду скерував на адресу ВДВС лише 12.01.2022. Божник не звертався ані до державного виконавця, ані до суду про відкладення виконавчих дій чи відстрочку виконання рішення суду. Більше того, аргумент боржника про те, що Установа оскаржує рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22.06.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 11.11.2021 у касаційному суді, про що повідомляла ДВС листом від 12.01.2022 № 07-16/22, доводить лише одне небажання в січні 2022 року виконувати рішення суду, що підлягало до негайного виконання ще в червні 2021 року.

Підсумовуючи наведені мотиви суд дійшов висновку, що позивач ухилявся від виконання рішення суду з надуманих причин, а наведені ним аргументи не доводять протиправності оскарженого рішення державного виконавця. Водночас відповідач довів, що діяв добросовісно та розсудливо і прийняв законну постанову про накладення штрафу, спрямовану на спонукання боржника у виконавчому провадженні виконати рішення суду. Більше того, цей захід був необхідним та пропорційним, адже після накладення штрафу боржник 18.01.2022 виконав рішення суду та 19.01.2022 повідомив про це державного виконавця. З огляду на викладені мотиви суд дійшов висновку, що оскаржена постанова від 10.01.2025 є такою, що відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям законності та обґрунтованості. Відтак, позовні вимоги про скасування цієї постанови є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України та враховуючи висновок суду по суті позову понесені позивачем судові витрати покладаються судом на нього. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 19-22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,287,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на це рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його складення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович