Справа № 340/7871/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2025 року м. Дніпросправа № 340/7871/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року (суддя Петренко О.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 №31/в;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 матері загиблого /померлого/ військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , оператора другого відділення інженерних загороджень інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у 750 кратному розмірі прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснювалась виплата.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 11 жовтня 2024 року № 31/в, в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 .

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву (з доданими документами) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 , з врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що відповідно до витягу з протоколу 11 Регіональної ВЛК №667 від 27.02.2024 та згідно лікарського свідоцтва про смерть №160 від 12.01.2023 причиною смерті солдата ОСОБА_2 слугувало «Токсична дія етилового спирту». Травма, одержана в результаті нещасного випадку /дія шкідливих і токсичних речовин/, яка призвела до смерті. ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Згідно довідки Костянтинівського відділення СМЕ №2 від 05.01.2024 в результаті судово-токсилогічного дослідження Дніпровського обласного бюро в крові ОСОБА_2 виявлено спирт етиловий в концентрації 4,04 % (акт №693 від 09.01.2023). Таким чином, вказаний факт, є обґрунтованою підставою для відмови у призначені та виплаті членам сім`ї померлого військовослужбовця одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , відповідно до довідки №140/190 від 27.07.2023 року у період з 01.03.2022 по 15.06.2022, з 15.09.2022 по 21.11.2022, з 23.11.2022 по 13.12.2022, з 24.12.2022 по 27.12.2022 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 під час несення військової служби.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №157 від 29.12.2022 син позивачки помер в результаті набряку головного мозку та легень, загального венозного повнокрів`я та атеросклеротичної хвороби серця (а.с. 20).

Вказані хвороби, що стали причиною смерті, вказані у сповіщенні сім`ї №164 від 10.01.2023 (а.с. 25) та підтверджені витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії №3135 від 12.09.2023, у якому вказано, що захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 23).

Разом з тим, матеріали справи містять витяг Регіональної військово-лікарської комісії №667 від 27.02.2024, яким скасовано висновок №3135 від 12.09.2023. Вказано причиною смерті «токсичну дію етилового спирту», отриману під час проходження військової служби та вказано, що травма отримана в результаті нещасного випадку (дія токсичних та шкідливих речовин) та причина смерті, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 22).

До матеріалів справи долучено копію лікарського свідоцтва про смерть №160 від 12.01.2023, у якому вказано, що воно видане на заміну свідоцтва №157 від 29.12.2022, за змістом якого син позивачки помер внаслідок токсичної дії етилового спирту (а.с.19).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2023 №48, винесеного за результатами проведення службового розслідування, смерть настала внаслідок нещасного випадку, у результаті якого помер солдат ОСОБА_2 , оператор другого відділення інженерних загороджень взводу інженерних загороджень інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (діагноз: атеросклеротична хвороба серця) (а.с. 16-17).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань розгляду матеріалів про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) чи зниклого безвісти під час проходження військової служби №5 від 17.06.2024, відмовлено у наданні такого статусу, у зв`язку з тим, що посвідчення на право користування такими пільгами, передбачене постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 (зі змінами) «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби» та пунктом 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Дія вищезазначеного Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, загибель (смерть) яких сталася у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння (а.с.14).

Позивач, не погодившись з вказаним рішення, оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 в справі №340/4946/24 було визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) чи зниклого безвісти під час проходження військової служби, зобов`язано повторно розглянути заяву позивачки, з урахуванням висновків суду.

Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що «лікарське свідоцтво про смерть №160 від 12.01.2023 лише констатує токсичну дію шкідливих речовин /етилового спирту/, яка, на думку лікаря, призвела до смерті. Водночас, таке свідоцтво повністю суперечить попередньому - №157, яке було складено на підставі проведеного розтину та у якому детально описані виявлені патології /захворювання/, що безпосередньо призвели до смерті військовослужбовця.

Матеріали справи не містять жодних даних, у тому числі причин, за яких один і той самий лікар приходить до протилежних висновків у виданих ним лікарських свідоцтвах про смерть однієї і тієї ж людини помилка, неповнота проведеного дослідження, свідоме спотворення результатів.

Зазначене ставить під сумнів як об`єктивність відомостей, що містяться у лікарських свідоцтвах про смерть №157 та №160, а також у листі №2 від 05.01.2024, складеного тією ж самою особою.

Водночас, незважаючи на те, що висновком ВЛК №667 від 27.02.2024 обставини отримання ОСОБА_2 травми кваліфіковано як «нещасний випадок» та зазначено, що «причина смерті, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби», не наведено будь-яких посилань на механізм такого отруєння, оскільки за наведених формулювань логічно припустити факт отруєння особи речовинами, що у своєму складі містять спирти, під час виконання службових обов`язків. Разом з тим, жодним з наданих до суду документів не підтверджується або ж навпаки, не спростовується свідоме вживання вказаною особою алкогольних напоїв. Відсутні посилання на механізм та спосіб дії токсичних речовин на організм померлого.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів перебування померлого військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння, не містять механізму отруєння вказаної особи токсичними речовинами, а також доказів, які б свідчили, що смерть останнього пов`язана саме із вчиненням ним дій у стані алкогольного сп`яніння».

Відповідно до приписів ч. 4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому, позивачка отримала витяг з протоколу №31/в від 11.10.2024 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 №31/в, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні грошової допомоги відповідно до п.2 постанови КМУ від 28.02.2022 за №168.

Підставою для відмови вказано, що смерть військовослужбовця є наслідком адміністративного правопорушення та вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.

Вважаючи протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги, як членам сім`ї загиблого, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В силу вимог частини 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 1-2 частини 2 цієї статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Таким чином, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців державою гарантовано виплату одноразової грошової допомоги членам сімей військовослужбовців, які загинули у розмірі, визначеному ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина 6 стаття 16-3 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно з частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), яку було прийнято на виконання частини другої статті 16-2 та пункту дев`ятого статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, у тому числі після звільнення такої особи з військової служби.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 06.02.2018 по справі № 761/18099/15-а та у постанові від 28.11.2019 по справі № 815/199/18.

Пунктом 10 Порядку № 975 визначено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

Згідно із пунктами 12 та 13 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Пунктами 12, 13 Порядку № 975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до частини 1 статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою № 975.

Аналіз наведених норм свідчить, що зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі). Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

Трактування положень пункту 1 статті 16-4 Закону №2011-XII у зазначеній інтерпретації узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.04.2018 (справа №802/1869/17-а), від 04.03.2020 (справа №813/2071/17) та від 15.06.2022 (справа № 826/4813/18).

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини /факт перебування загиблого військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння/ були предметом дослідження під час розгляду справи Кіровоградським окружним адміністративним судом (№340/4946/24).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №157 від 29.12.2022 син позивачки помер в результаті набряку головного мозку та легень, загального венозного повнокрів`я та атеросклеротичної хвороби серця (а.с. 20).

Вказані хвороби, що стали причиною смерті, вказані у сповіщенні сім`ї №164 від 10.01.2023 (а.с. 25) та підтверджені витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії №3135 від 12.09.2023, у якому вказано, що захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 23).

Разом з тим, матеріали справи містять витяг Регіональної військово-лікарської комісії №667 від 27.02.2024, яким скасовано висновок №3135 від 12.09.2023. Вказано причиною смерті «токсичну дію етилового спирту», отриману під час проходження військової служби та вказано, що травма отримана в результаті нещасного випадку (дія токсичних та шкідливих речовин) та причина смерті, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 22).

До матеріалів справи долучено копію лікарського свідоцтва про смерть №160 від 12.01.2023, у якому вказано, що воно видане на заміну свідоцтва №157 від 29.12.2022, за змістом якого син позивачки помер внаслідок токсичної дії етилового спирту (а.с.19).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2023 року №48, винесеного за результатами проведення службового розслідування, смерть настала внаслідок нещасного випадку, у результаті якого помер солдат ОСОБА_2 , оператор другого відділення інженерних загороджень взводу інженерних загороджень інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (діагноз: атеросклеротична хвороба серця) (а.с. 16-17).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань розгляду матеріалів про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) чи зниклого безвісти під час проходження військової служби №5 від 17.06.2024, відмовлено у наданні такого статусу, у зв`язку з тим, що посвідчення на право користування такими пільгами, передбачене постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 (зі змінами) «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби" та пунктом 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Дія вищезазначеного Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, загибель (смерть) яких сталася у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння (а.с.14).

Позивачка, не погодившись з вказаним рішення, оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 в справі №340/4946/24 було визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) чи зниклого безвісти під час проходження військової служби, зобов`язано повторно розглянути заяву позивачки, з урахуванням висновків суду.

Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що «лікарське свідоцтво про смерть №160 від 12.01.2023 лише констатує токсичну дію шкідливих речовин /етилового спирту/, яка, на думку лікаря, призвела до смерті. Водночас, таке свідоцтво повністю суперечить попередньому - №157, яке було складено на підставі проведеного розтину та у якому детально описані виявлені патології /захворювання/, що безпосередньо призвели до смерті військовослужбовця.

Матеріали справи не містять жодних даних, у тому числі причин, за яких один і той самий лікар приходить до протилежних висновків у виданих ним лікарських свідоцтвах про смерть однієї і тієї ж людини помилка, неповнота проведеного дослідження, свідоме спотворення результатів.

Зазначене ставить під сумнів як об`єктивність відомостей, що містяться у лікарських свідоцтвах про смерть №157 та №160, а також у листі №2 від 05.01.2024, складеного тією ж самою особою.

Водночас, незважаючи на те, що висновком ВЛК №667 від 27.02.2024 обставини отримання ОСОБА_2 травми кваліфіковано як «нещасний випадок» та зазначено, що «причина смерті, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби», не наведено будь-яких посилань на механізм такого отруєння, оскільки за наведених формулювань логічно припустити факт отруєння особи речовинами, що у своєму складі містять спирти, під час виконання службових обов`язків. Разом з тим, жодним з наданих до суду документів не підтверджується або ж навпаки, не спростовується свідоме вживання вказаною особою алкогольних напоїв. Відсутні посилання на механізм та спосіб дії токсичних речовин на організм померлого.

В подальшому, позивач отримала витяг з протоколу №31/в від 11.10.2024 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 №31/в, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні грошової допомоги відповідно до п.2 постанови КМУ від 28.02.2022 за №168.

Підставою для відмови вказано, що смерть військовослужбовця є наслідком адміністративного правопорушення та вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.

Надаючи оцінку діям Міноборони щодо розгляду документів позивачки для призначення та виплати спірної одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає, що надані документи, на підтвердження причин та обставин смерті військовослужбовця не містять відомостей про обставини смерті військовослужбовця, зокрема про те, що смерть пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зі змісту оскаржуваного рішення про відмову у призначенні позивачці одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю сина, слідує, що такий не містить належних доказів перебування померлого військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння, не містять механізму отруєння вказаної особи токсичними речовинами, а також доказів, які б свідчили, що смерть останнього пов`язана саме із вчиненням ним дій у стані алкогольного сп`яніння».

Таким чином, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю) колегією суддів не встановлено.

Також, відповідачем не надано доказів на підтвердження проведення службового розслідування за фактом вживання солдатом ОСОБА_2 26.12.2022 року алкогольних напоїв.

За встановлених вище обставин та наведеного правого регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 11.10.2024 № 31/в про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що смерть військовослужбовця є наслідком перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби, є передчасним.

Крім того, відповідачем не підтверджено, що смерть військовослужбовця є наслідком вчинення військовослужбовцем кримінального або адміністративного правопорушення, а зазначено лише про те, що смерть є наслідком адміністративного правопорушення та вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, проте доказів на підтвердження факту перебування сина позивачки у стані алкогольного сп`яніння, у спірному рішенні не наведено.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з цим, Міністерством оборони України не надано до суду належних доказів на підтвердження вчинення сином позивачки дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Колегія суддів зазначає про те, що зобов`язання судом відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачеві у зв`язку із загибеллю при захисті Батьківщини її сина може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність інших підстав для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги, які передбачені законом.

Враховуючи, що суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у її виплаті, може бути необґрунтованим.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що належним способом захисту порушеного права позивачки за встановлених у справі обставин є зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву (з доданими документами) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 , з врахуванням висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни.

Вказаний правовий висновок в частині обрання належного способу захисту порушеного права узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.012024 по справі № 480/4122/22.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров