Справа № 643/5560/25
Суддя: Семенова Я. Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/5560/25
Провадження № 2-а/643/102/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кашуби Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

у с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача

Позивач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову від 31.03.2025 серії ЕНА №4398149 про накладення адміністративного стягнення, винесену Інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 полку-2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Криницькою А.О. стосовно нього, ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення просить закрити.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 31.03.2025 він рухався, керуючи автомобілем по місту Києву. Під час руху попереду був блокпост поліції, позначений тимчасовими дорожніми знаками заборони руху. Коли він під`їхав до блокпосту, працівник поліції, який чергував на блокпості, жезлом повідомив про заборону руху та роз`яснив обов`язок розвороту назад. Посилався, що інспектор вказівками зобов`язав його розвернутися у зворотному напрямку. Підкреслив, що така вимога була однозначною і не допускала альтернативного варіанту дій. На вказаній ділянці дороги відсутні будь-які інші маршрути, об`їзні шляхи чи перехрестя, де можна було б здійснити розворот без порушення вимог дорожньої розмітки. Зауважував, що він фізично не мав можливості продовжити рух далі або повернути назад і інший спосіб. У межах, де він перебував, дорога була розділена подвійною суцільною лінією розмітки 1.3, яка за загальним правилом забороняє її перетин. Посилався, що, зважаючи на вимогу працівника поліції та неможливість виконати її в інший спосіб, він був змушений здійснити розворот із перетином подвійної суцільної лінії розмітки 1.3, оскільки це був єдиний можливий варіант залишити місце зупинки. При цьому, він просив урахувати, що перед блокпостом були встановлені тимчасові дорожні знаки про позначення блокпоста, що забороняли подальший рух, а згідно з пунктами 8.1 і 8.2 Правил дорожнього руху України, тимчасові дорожні знаки мають перевагу над дорожньою розміткою. Зазначив, що його маневр був повністю безпечним, вимушеним, і здійснений не з власної ініціативи, а виключно на виконання прямої вказівки працівника поліції та в умовах, коли дорожні знаки забороняли інший рух. Після розвороту, коли він вже почав рух у зворотному напрямку, його наздогнав службовий автомобіль поліції. Поліцейський зупинив його й виніс стосовно нього постанову про адміністративне правопорушення, вказавши, що він, ОСОБА_1 , нібито «керуючи транспортним засобом, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків», чим порушив пункт 34 Правил дорожнього руху України. Зазначене було кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КУпАП, на підставі чого на нього було накладено штраф у розмірі 340 грн. Зазначив, що дії працівника поліції є нелогічними та суперечливими: з одного боку, один працівник поліції заборонив йому продовжити рух і зобов`язав повернутися, а з іншого - після виконання цієї вказівки його було притягнуто до адміністративної відповідальності за дії, які він змушений був вчинити відповідно до вимог поліцейського. Ураховуючи викладене, вважав, що його дії були обумовлені обставинами непереборної сили, зумовленими вимогою працівника поліції та перевагою тимчасових дорожніх знаків над розміткою, згідно з чинними Правилами дорожнього руху.

Крім того, посилався, що в оскаржуваній постанові зазначено, що він порушив п. 34 ПДР. Наголошував, що він не міг порушити весь пункт п. 34 ПДР, який складається з декількох десятків окремих підпунктів - десятків окремих неподібних між собою вимог і дорожніх розміток. Відповідно до п. 8.5.1. розділу 8 ПДР «Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 Правил». Згідно з пунктом 8.5-1 розділу 8 ПДР «Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху». В п.1 розділу 34 ПДР передбачено понад 30 видів горизонтальних ліній розмітки з 1.1 по 1.30. При цьому, пунктом 1 розділу 34 ПДР передбачено, що «Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Лінії 1.5-1.8 перетинати дозволяється з будь-якого боку». При цьому, як на це посилається позивач, у постанові відсутні посилання на порушення ним вимог п. 8.5.1 розділу 8 ПДР. Наявне лише посилання на порушення Розділу 34 ПДР. Зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, позаяк його дії здійснені у чіткій відповідності до Правил дорожнього руху. Також посилався, що у даній ситуації зупиняв автомобіль, проводив розгляд справи та спілкувався з ним на місці зупинки по суті справи один інспектор (чоловік, прізвище, ім`я та по батькові він не знає, позаяк він не представився), а постанову виніс зовсім інший інспектор - жінка, Криницька Альона Олександрівна, яка постійно стояла осторонь, проте пізніше вручила йому постанову зі своїм підписом. Таким чином, вважав, що у справі, що розглядається, мало місце грубе порушення встановленої процедури, передбаченої як Інструкцією №1395, так і положеннями КУпАП. Постанова винесена посадовою особою, яка не зупиняла автомобіль, не спілкувалася з ним, не здійснювала розгляд справи по суті, не досліджувала докази тощо. Такий підхід суперечить принципам особистого розгляду справи уповноваженою особою, підтвердженим усталеною судовою практикою. З огляду на викладене, просив скасувати постанову від 31.03.2025 серії ЕНА №4398149 про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 полку-2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Криницькою А.О., стосовно нього, ОСОБА_1 , за ч.1 ст.122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Аргументи учасників справи

19 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі. В обґрунтування обраної позиції зазначив, що згідно з п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Згідно з п. 8.5 ПДР дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює. Пунктом 8.5.1 ПДР визначено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 ПДР. Подвійна суцільна смуга 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири й більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2+1) смугами. Лінію перетинати забороняється. Зазначив, що згідно з відеозаписом з бодікамери №473541, доданим до відзиву, встановлено, що 31.03.2025 о 21-36 годині за адресою: м. Київ, вул. Михайла Бойчука екіпажем патрульної поліції РУБІН-302 було виявлено транспортний засіб Porsche Panamera, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого під час керування даним транспортним засобом перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34 ПДР України. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було прийнято рішення зупинити вказаний транспортний засіб. На місці зупинки було встановлено, що водієм даного автомобіля є ОСОБА_1 . Як убачається з відео, в даній справі поліцейський належним чином представився, назвав причину зупинку та зробив вимогу пред`явити документи, на що водій ОСОБА_1 повідомив, що у нього не було іншої можливості здійснити розворот перед блок-постом, оскільки забув перепустку. Далі позивач зазначив, що поліцейські на посту дали йому команду розвертатися, а на запитання поліцейського, хто йому таке сказав, позивач відповів, що «я під`їжджав вчора, а вони кажуть без перепустки не пропускаємо - розвертайтесь». Таким чином, як на думку представника відповідача, позивач плутався в усних поясненнях: спершу стверджуючи, що його розвернули в цей же день, а потім зазначив, що то було минулого дня, а сьогодні він розвернувся (нібито поліцейський указав рукою йому), бо наперед знав, що без перепустки його не пропустять, при цьому все одно нелогічно їдучі в напрямку блокпоста. На запитання поліцейського, чого він, будучи обізнаним, що без перепустки його не пропустять, знову їде на цей блокпост без перепустки, позивач відповів, що забув перепустку в іншому авто. В ході подальшого спілкування з позивачем, останній не заперечував, що здійснив розворот, оскільки припускав, що його не пропустять через блокпост без перепустки, яку він нібито забув в іншому автомобілі. Усне клопотання позивача про наявність відеодоказів, що він здійснив розворот було не задоволено, оскільки позивач з самого початку спілкування підтверджував факт розвороту, а подальший спір торкався лише того, що йому з його слів не було більше де розвернутися. Усне пояснення позивача, що він вдруге забув перепустку та через це здійснив розворот перед блокпостом, передбачаючи, що його не пропустять, не є підставою для порушення ПДР України та звучить непереконливо. Позивач не надав доказів того, що він здійснив розворот на вимогу жеста поліцейського із жезлом на блок-посту, тобто позивач не зазначив в позові обставин, які б виключали подію та склад правопорушення, на які він також спирається в своїй позовній заяві.Зауважував, що позивач в тексті позовної заяви та під час розгляду справи підтверджував, що здійснив такий розворот перед блокпостом, перетинаючи подвійну суцільну смугу 1.3, тим самим повністю підтвердивши склад скоєного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим відповідний маневр такого розвороту не підлягає доказуванню, чим також керувалася Інспектор при розгляді справи.

Крім того, зазначив, що Департамент патрульної поліції не погоджується із твердженнями позивача про неправильну кваліфікацію вчиненого ним правопорушення, посилаючись на те, що цим пунктом передбачено понад 30 видів горизонтальних ліній розмітки, адже Інспектор зазначила в фабулі постанови (п. 5 оскаржуваної постанови) що позивач, керуючи транспортним засобом, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, таким чином чітко зазначивши об`єктивну сторону правопорушення. Зазначив, що відповідно до дислокації сил та засобів роти №2 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції 31.03.2025 в складі екіпажу РУБІН-302 заступили двоє поліцейських, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є атестованими працівниками поліції, мають спеціальні звання поліції та однакові повноваження, права та обов`язки. Вони можуть зупиняти транспортні засоби як разом, допомагаючи один одному, так і окремо, діючи незалежно один від одного. Не є порушенням, коли транспортний засіб зупиняє один поліцейський, а розглядає справу про адміністративне правопорушення чи проводить перевірку інший напарник. Тому відповідні твердження позивача про розгляд справи ( ОСОБА_3 ) особою відмінною від тієї, яка розпочала спілкування ( ОСОБА_2 ) не є порушенням адміністративного процесу, та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови. З огляду на відеозапис з боді-камери позивачеві його права були роз`яснені. З огляду на момент зупинки транспортного засобу, розгляд справи тривав майже півгодини, що з огляду на відеозапис бодікамер відповідає критерію належного дослідження всіх обставин справи для прийняття рішення, зокрема Інспектор задавала позивачеві питання, він, реалізовуючи свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, надавав усні пояснення, правом подання письмових пояснень не скористався. За наслідком належного розгляду справи, Інспектор прийняла рішення, що в діях позивача є склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та винесла оскаржувану постанову, від отримання копії якої позивач відмовився, та вона пізніше була надіслана поштою. Зауважував, що позивач у позові посилався на порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема на ознайомлення з матеріалами справи в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення та на додання відповідних пояснень. Зазначив, що відповідач не погоджується з подібними висновками про порушення ст. 268 КУпАП, адже по-перше, під час розгляду справи від позивача не надходили клопотання про перенесення дати розгляду справи для ознайомлення із матеріалами справи на інший день. При цьому Інспектор самостійно не зобов`язаний приймати рішення про перенесення дати розгляду справ з огляду на те, що пунктом першим ст. 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. По-друге, технічна неможливість ознайомлення позивача із відеозаписом службової бодікамери на місці зупинки, на якому видно сам факт правопорушення, не є обставиною, що виключає факту скоєння цього правопорушення.

Крім того, звертав увагу суду, що правопорушення вчинено позивачем перед в`їздом на територію блок-посту біля в`їзду на Південний міст в м. Києві, тобто на території та в межах дії території із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю, відповідно до п. 3 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію». З матеріалів справи вбачається, що позивача було зупинено саме за порушення Правил дорожнього руху, не на території блокпоста, створеного на виконання Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» через введення в Україні воєнного стану, який триває до теперішнього часу, що також узгоджується із ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно нормативно-правових документів Ради оборони міста Києва рух Південним мостом з правого на лівий берег поки залишиться закритим, окрім проїзду для екстрених та аварійних служб, громадського транспорту, транспортних засобів військового призначення, транзитного вантажного транспорту. Без обмежень транспорт рухається такими мостами: Північним мостом; Мостом Метро; Мостом ім. Є. О. Патона; Дарницьким залізничним мостом (крім однієї смуги); Подільським мостовим переходом (крім однієї смуги); Південним мостом з лівого на правий берег. Вищезазначена інформація є загальнодоступною та оприлюдненою як в соціальних мережах, так в офіційних джерелах інформації. Позивач не позбавлений права ознайомлюватися з подібною інформацією для завчасного планування свого маршруту руху. Департамент патрульної поліції не погоджується із твердженнями позивача щодо необхідності залучення до справи документів від балансоутримувача ділянки дороги, на підставі яких було встановлено блокпост, копії розпорядчих та технічних документів, які регламентують встановлення блокпосту на вказаній ділянці дороги 31.03.2025, перекриття дорожнього руху, організацію та схему тимчасового об`їзду або місця розвороту транспортних засобів, встановлення тимчасових дорожніх знаків, адже по-перше, дану інформацію необхідно запитувати у Київської міської військової адміністрації, а по-друге, вона не має жодного значення в даній справі, адже спір виник через порушення Позивачем ПДР України не на території блокпоста. Зауважував, що позивачеві слід було виконувати розворот не перед блокпостом, а на території блокпоста у випадку заборони продовжити рух після перевірки документів поліцейськими або військовими. Розворот перед блокпостом в даному випадку не передбачений з міркувань безпеки особового складу, який несе службу на блокпості, не відповідає основним задачам військових та поліцейських, які несуть службу на блокпосту та є порушенням ПДР України в даній справі.

Рух справи

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 11 квітня 2025 року залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 , надав

позивачу строк - 5 (п`ять) днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 18 квітня 2025 року відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 05 червня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, 28 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» скерував заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, 19 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву, про причини неявки суду не повідомив.

За правилами ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На думку суду, неявка належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи учасників справи не перешкоджає розгляду справи, при цьому суд ураховує, що відповідач Департамент патрульної поліції скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому висловив обрану позицію щодо пред`явленого позову.

Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

31 березня 2025 року поліцейський взводу 2 роти 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Києві капрал поліції Криницька А.О. винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4398149, на підставі якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4398149, від 31 березня 2025 року вбачається, що 31 березня 2025 року о 21 годині 58 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Михайла Бойчука, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Porsche Panamera, державний номерний знак НОМЕР_2 , перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34 ПДР України.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правилами ст. 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимогами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» унормовано, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правилами ч. 1 ст. 122 КУпАП визначено накладення адміністративного стягнення за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу, як це унормовано положеннями абз. 1 п. 4 розділу 1 Інструкції.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).

За вимогами п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Згідно з розділом 34 ПДР України, лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Синій колір має лінія 1.33. Жовтий колір мають лінії 1.4, 1.10.1-1.10.3, 1.17.1-1.17.3, 1.23, 1.25, а також лінії тимчасової розмітки. Червоно-білий колір мають лінії 1.14.2, 1.14.3, 1.15. Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Правилами ст. 69 КАС України унормовано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Вимогами ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 постанови).

Аналіз наведених вище норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази, які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.

При цьому, суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 26.04.2018, прийняту у справі №338/1/17, в якій Верховний Суд виснував, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідно до абз. 1 п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові зазначено, що до постанови додаються: 473847, 473541. Водночас, до відзиву не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, як і не надано доказів на спростування аргументів позивача.

Доказів того, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем до суду надано не було та такі докази в матеріалах справи відсутні.

Із долученого представником відповідача до відзиву відеозапису, який завантажено до підсистеми «Електронний суд», не вбачається вчинення позивачем адміністративного правопорушення, адже відеозапис розпочинається з моменту спілкування працівника патрульної поліції з позивачем, на відеозаписі не зафіксовано зупинку транспортного засобу, яким керував позивач, як і не містить вказаний відеозапис безпосередньо моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Натомість, представником відповідача у відзиві зазначено, що технічна неможливість ознайомлення позивача із відеозаписом службової бодікамери на місці зупинки, на якому видно сам факт правопорушення, не є обставиною, що виключає факту скоєння цього правопорушення.

Разом з тим, відповідачем у відзиві зазначено, що позивач під час розгляду справи підтверджував, що здійснив розворот перед блокпостом, перетинаючи подвійну суцільну смугу 1.3, тим самим повністю підтвердив склад скоєного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, як на думку відповідача, відповідний маневр такого розвороту не підлягає доказуванню, чим також керувалася Інспектор при розгляді справи.

Відтак, відповідач, на порушення вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, якими унормовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, фактично переклав тягар доказування у даній справі на позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що, як убачається з відеозапису з бодікамери поліцейського, долученого до матеріалів відзиву відповідачем, позивач ОСОБА_1 під час спілкування з патрульними поліцейськими наполягав на тому, що здійснив розворот керованого ним транспортного засобу перед блокпостом, позаяк працівник поліції, який стояв на блокпосту, повідомив йому, що проїзд через блокпост заборонений та відповідними рухами продемонстрував, що необхідно здійснити розворот транспортного засобу та їхати у зворотному напрямку.

При цьому, позивач неодноразово та наполегливо просив працівників патрульної поліції проїхати разом з ним або пройти пішки до вказаного блокпосту для з`ясування таких повідомлених ОСОБА_1 обставин у працівника поліції, який стоїть на блокпосту та який зорієнтував його, позивача, на розворот керованого ним транспортного засобу через подвійну суцільну смугу, оскільки проїзд через блокпост заборонений. Натомість працівниками патрульної поліції позивачеві було зазначено, що вони не вбачають необхідності у з`ясуванні таких обставин, позаяк вони зафіксували факт вчинення ним, ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, на підтвердження чого мають відповідний відеозапис.

Водночас, працівниками патрульної поліції такий відеозапис не було продемонстровано ОСОБА_1 на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, як і не було надано такого відеозапису суду, з якого можна б було встановити наведені в постанові обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Наведене вище свідчить про те, що працівниками патрульної поліції було допущено бездіяльність у збиранні доказів в обґрунтування обставин у справі про адміністративне правопорушення.

У свою чергу посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що «позивач не надав доказів того, що він здійснив розворот на вимогу жеста поліцейського із жезлом на блок-посту, тобто позивач не зазначив в позові обставин, які б виключали подію та склад правопорушення, на які він також спирається в своїй позовній заяві», суд відхиляє, позаяк відеозаписами наданими самим же відповідачем, знаходить своє підтвердження обставина того, що ОСОБА_1 на місці розгляду працівниками патрульної поліції справи про адміністративне правопорушення наполегливо та тривалий час просив останніх з`ясувати вказані обставини в поліцейського з блокпосту, на що останні відповіли відмовою. При цьому, суд вчергове зазначає, щов адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а не на позивача.

Що стосується посилань представника відповідача у відзиві на те, що «відповідно нормативно-правових документів Ради оборони міста Києва рух Південним мостом з правого на лівий берег поки залишиться закритим, окрім проїзду для екстрених та аварійних служб, громадського транспорту, транспортних засобів військового призначення, транзитного вантажного транспорту» та що «вищезазначена інформація є загальнодоступною та оприлюдненою як в соціальних мережах, так в офіційних джерелах інформації», то суд зважає на те, що такі посилання представника відповідача є неконкретними, позаяк не містять жодних відомостей про те, якими саме нормативно-правовими документами Ради оборони міста Києва закріплено таке положення, станом на який час та в яких офіційних джерелах інформації вони оприлюднені.

Водночас, суд зважає на те, що вимогами ст. 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. При цьому, суд зауважує, що за незнання загальнодоступної та оприлюдненої в соціальних мережах інформації юридична відповідальність не настає.

Як це гарантовано ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Суд звертає увагу, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування.

Верховний Суд у постановах від 13.02.2020 по справі №524/9716/16-а, від 05.03.2020 по справі №607/7987/17 дійшов висновку, що ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності у постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно вимог статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі), не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Як убачається зі змісту оскаржуваної позивачем постанови серії ЕНА №4398149 від 31 березня 2025 року, в ній зазначено про долучення НОМЕР_3 , 473541. У свою чергу, у відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що до нього додається «відео ОСОБА_1 , ч. 1 ст. 122 КУпАП», водночас, наданий суду відеозапис не містить запису, яким зафіксоване правопорушення, що є порушенням вимог ст. 283 КУпАП.

За правилами ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, установлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4398149 від 31.03.2025, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн на ОСОБА_1 , та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Такий спосіб захисту порушеного права позивача буде належним і достатнім для його поновлення.

Розподіл судових витрат

Положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України, а саме при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Беручи до уваги, що позивачем при зверненні до суду з позовом були понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 605,60 гривень, їх сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 20, 72-78, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4398149 від 31.03.2025, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 340 гривень 00 копійок, провадження у справі - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 605,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ;

Повне судове рішення складено 05 червня 2025 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова