Справа № 120/1288/25
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

09 червня 2025 р. Справа № 120/1288/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача від 04.12.2024 №21 про відмову в призначенні пенсії.

Ухвалою від 04.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що відповідно до наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу на час звернення з заявою про призначення пенсії вік заявника складав 61 рік та страховий стаж ОСОБА_1 становив 21 рік 00 місяців 26 днів, а страховий стаж для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням положень абзацу 3 підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 23 роки 03 місяці 03 дні (при необхідних не менше 30 років), що є недостатнім та не дає підстав для призначення пенсії за віком.

Вказав, що за доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 27.08.1981:

- з 23.03.1990 по 10.10.1990, оскільки в даті наказу на прийняття міститься виправлення;

- з 04.11.1991 по 13.04.1994, оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи;

- з 15.04.1994 по 22.06.2000, оскільки в даті на звільнення та даті наказу на звільнення міститься виправлення. В зв`язку з вищевикладеним вважає, що відсутні законні підстави для зарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

28.11.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та 04.12.2024 прийнято рішення №21 про відмову у призначенні пенсії.

Відмова пенсійного органу у призначенні пенсії за віком обґрунтована відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. При цьому, як зазначено в рішенні про відмову, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 27.08.1981р.: з 23.03.1990р. по 10.10.1990р., оскільки в даті наказу на прийняття міститься виправлення; з 04.11.1991р. по 13.04.1994р., оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи; з 15.04.1994р. по 22.06.2000р., оскільки в даті на звільнення та в даті наказу на звільнення міститься виправлення.

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, тому звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV).

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-ІУ особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За правилами частини другої статті 26 Закону № 1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Отже, з вище зазначеного слідує, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із Правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17; від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а; від 06.12.2019 у справі №500/1561/17; від 05.12.2019, справа №242/2536/16-а.

За доводами відповідача до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 27.08.1981:

- з 23.03.1990 по 10.10.1990, оскільки в даті наказу на прийняття міститься виправлення;

- з 04.11.1991 по 13.04.1994, оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи;

- з 15.04.1994 по 22.06.2000, оскільки в даті на звільнення та даті наказу на звільнення міститься виправлення.

Оцінюючи такі доводи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 (№ 301-93-п) «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно з п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, а також внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Відповідно до Висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 06.03.2018, справа № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18), положеннями Закону № 1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Більше того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках, іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , виданої 27.08.1981 р., в періоди роботи, які не зараховано відповідачем до страхового стажу, він працював:

- з 23.03.1990 року по 10.10.1990 року в Кооперативі «Вітязь»;

- з 04.11.1991 року по 13.04.1994 року в Будівельно виробничому підприємстві «Ватра»;

- з 15.04.1994 року по 22.06.2000 року в Будівельному кооперативі «Гравій».

За інформацією Головного управління статистики у Вінницькій області, наданій в листах від 02.12.2024р. за № 03.3-08/474-24, № 03.3-08/475-24, № 03.3-08/476-24, в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) по Вінницькій області, на даний час, вищезазначені підприємства не значаться.

Документи Кооперативу «Вітязь», Будівельно виробничого підприємства «Ватра», Будівельного кооперативу «Гравій» на зберігання до Архівного відділу Вінницької міської ради та Державного архіву Вінницької області не надходили листи від 03.12.2024р. № В/24/86825/24-30, № В/24/86828/24-30, № В/24/86829/24-30, №В/24/86830/24-30 та від 09.12.2024р. № 08-463/3.

Записи про спірні періоди роботи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки.

Тому, посилання відповідача на те, що в даті наказу на прийняття міститься виправлення, запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи, в даті на звільнення та даті наказу на звільнення міститься виправлення, не є тими недоліками, які можуть стати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, а відтак періоди трудової діяльності згідно трудової книжки позивача мають бути зараховані йому до загального страхового стажу.

Аналогічна Позиція висловлена Верховним Судом в Постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року по справі №490/123 92/16-а.

Таким чином, суд встановив, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про трудову діяльність, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження страхового стажу позивача, а недоліки на які зіслався відповідач носять формальний характер.

Підсумовуючи, встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 04.12.2024 № 21 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 23.03.1990 по 10.10.1990, з 04.11.1991 по 13.04.1994, з 15.04.1994 по 22.06.2000.

Щодо вимоги про зобов`язання пенсійний орган призначити позивачу пенсію за віком, то суд зауважує наступне.

Так, вище уже цитувалися положення статті 26 Закону № 1058-IV, згідно з якими право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відтак необхідними умовами для призначення позивачу пенсії за віком, є досягнення необхідного віку (60 років), а також наявність страхового стажу не менше 31 року.

Так, вік заявника, станом на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком, становив 61 рік, а підтверджений пенсійним органом страховий стаж складав 21 рік 0 місяців 26 днів, а страховий стаж для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням положень абзацу 3 підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 23 роки 03 місяці 03 дні, про що зазначено в оскарженому рішенні.

Водночас в ході судового розгляду встановлена протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.12.2024 № 21, зокрема, і в частині відмови в призначенні пенсії з підстав незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 23.03.1990 по 10.10.1990, з 04.11.1991 по 13.04.1994, з 15.04.1994 по 22.06.2000.

Так, відповідач в рішенні вказав, що страховий стаж для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням положень абзацу 3 підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 23 роки 03 місяці 03 дні.

Таким чином, за умови зарахування таких періодів роботи позивача до страхового (трудового) стажу такий буде складати більше 31 років, що свідчить про дотримання і цієї вимоги для призначенні пенсії за віком.

З огляду на встановлені обставини, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області слід зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком з 28.11.2024 (дати звернення із заявою).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 968,96 грн., належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.12.2024 №21.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.11.2024, зарахувавши до страхового стажу період роботи: з 23.03.1990 по 10.10.1990; з 04.11.1991 по 13.04.1994; з 15.04.1994 по 22.06.2000.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під. 2 поверх, м. Харків, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя:

Секретар: