Справа № 160/15266/25
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
26 травня 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №83-п від 10.04.2025 року датою його прийняття, у зв`язку із неправомірним переведенням камеральної перевірки в документальну перевірку згідно підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Скасувати Наказ шляхом зобов`язання Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків видалити з Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дати 02.06.2025 року у графі - «початок проведення документальної перевірки даних декларацій або уточнюючого розрахунку» та дати 20.06.2025 року у графі - «закінчення проведення документальної перевірки даних декларацій або уточнюючого розрахунку».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 р. відкрито провадження у цій справі.
В обґрунтування поданої заяви представник вказав, що протиправний Наказ від 10.04.2025 року №83-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» став предметом административного спору. У зв`язку із тим, що Східним МУ по роботі з ВПП порушений строк 40 днів ( відповідно до ст. 200 ПКУ) на переведення в документальної перевірки та у зв`язку із тим, що перевірка відповідно до Наказу від 10.04.2025 року №83-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» - тільки розпочата - оскарження Наказу на перевірку від 10.04.2025 року №83-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» є належним способом захисту права платника податків, оскільки подальше скасування наказу може призвести до відновлення порушеного права платника податків. В даному випадку Наказ від 10.04.2025 року №83-п - є окремим та самостійним актом індивідуальної дії, який у період своєї чинності впливає на права та обов`язки платника податків, суттєво їх порушуючи. Вказана позиція підтверджена Практикою Великої Палати Верховного суду від 08.09.2021 року по справі № 816/228/17 яка є обов`язковою для застосування. На початку проведення перевірки, даний не законний Наказ від 10.04.2025 року №83-п ще не спричинив, безповоротних наслідків у вигляді не правомірного акту перевірки та податкового повідомлення-рішення. Тому, забезпечення позову шляхом зупинення перевірки, є єдиним та необхідним заходом, для можливості подальшого виконання рішення суду. Наказ про проведення документальної перевірки, відповідно до ст. 78.1.5 Податкового кодексу України, встановлює дату початку проведення перевірки 02.06.2025 року. Таким чином, до кінця перевірки та до акту перевірки, завдяки забезпеченню позову шляхом зупинення дії наказу, ще можливо створити умови для подальшого виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог. Таким чином, з метою запобігання порушенню прав платника податків та недопущення фактичного нівелювання судового захисту, забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу до набрання рішенням законної сили є необхідним і співмірним способом захисту порушеного права платника податків. Ризик порушення прав платника податків та зниження ефективності судового захисту, є прямою підставою для застосування заходів забезпечення позову відповідно до частини 2 статті 150 КАС України.
06 червня 2025 року від позивача надійшли пояснення, в яких він зазначив, що невиїзна перевірка не потребує присутності платника податків, адже проводиться в податковій, відповідно поняття «допуск/не допуск» в даному випадку не застосовується, бо перевіряючи не роблять виїзд на підприємство. Таким, чином не реалізація даного Наказу своїм застосування можливе лише в спосіб оскарження такого Наказу, що і проявом незгоди платника податків з наміром проведенням незаконної перевірки. Будь, яких інших дій, які б дали можливість платнику податків не допустити проведення незаконної не виїзної перевірки -не передбачено Податковим Кодексом України. Єдиною законною реакцією платника податків на протиправний наказ є його оскарження та звернення до суду із заявою про забезпечення позову, що й було зроблено Позивачем. На сьогоднішній день оскаржуваний наказ не є реалізованим своїм застосуванням, так як перебуває в оскарженні у даній справі та не передбачає допуску або не допуску посадових осіб у вигляді вручення направлення на перевірку. Забезпечення позову може бути застосовано для запобігання негативним правовим наслідкам, які можуть настати в результаті реалізації такого акту. Таким чином, забезпечення позову спрямоване на зупинення дії наказу як джерела правових наслідків. Будь-яких документів Приватним акціонерним товариством «Полтавський гірничозбагачувальний комбінат» до заперечень на акт не додавалось, тому що камеральна перевірка не передбачає аналіз документів, а здійснюється на підставі даних декларацій та реєстрів контролюючого органу згідно ст.75 Податкового Кодексу України. Адже камеральна перевірка не передбачає надання документів взагалі. Якщо заперечення це тільки аргументи проти висновків камеральної перевірки, орган ДПС не має права проводити перевірку до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а розгляд заперечень комісією повинен відбуватися в межах наданих заперечень без призначення додаткової перевірки. Документів або наведення обставин, які стали новими для Східного МУ ДПС під час розгляду заперечень не було надано, що підтверджує протиправність наказу та дій комісії під час розгляду заперечень, щодо призначення перевірки по ст. 78.1.5 ПКУ. Ця перевірка призначена в межах процедури бюджетного відшкодування ПДВ відповідно до статті 200 ПКУ, яка містить спеціальні строки та обмеження. У межах камеральної перевірки, яка є обов`язковою процедурою для узгодження суми відшкодування, не передбачено можливості подання документів платником, оскільки така перевірка здійснюється виключно на підставі податкової звітності та даних, наявних у контролюючого органу. Відтак вбачається, що якщо перевірка призначена у зв`язку з оскарженням висновків камеральної перевірки, то документальна позапланова невиїзна перевірка обмежується виключно предметом оскарження. У разі подальшого проведення перевірки на підставі наказу №83-п та винесення податкових повідомлень-рішень, навіть скасування наказу не гарантує усунення всіх наслідків такої перевірки. Це зумовить необхідність нового судового спору для оскарження ППР, що суттєво ускладнить захист порушеного права. Застосування заходів забезпечення позову є єдиним ефективним засобом недопущення такого розвитку подій (ч. 2 ст. 150 КАС України). Забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу не підміняє предмету спору. Це тимчасовий захід, спрямований виключно на збереження стану речей до ухвалення судового рішення, і жодним чином не вирішує спір посуті. Саме тому такий захід не порушує процесуальної рівноваги та відповідає засадам адміністративного судочинства.
Розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши подані матеріали, суд зазначає таке.
Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Відповідно до наказу перевірка проводиться з 02.06.2025 року тривалістю 15 робочих днів.
Суд звертає увагу, що за своєю сутністю саме лише проведення перевірки не створює незворотних наслідків, не зупиняє господарську діяльність платника податків; у разі виявлення у ході такої перевірки порушень платник не позбавлений права захистити свої права у випадку їх порушення, зокрема, шляхом судового оскарження наслідків такої перевірки із зазначенням, в тому числі, обставин про процедурні порушення при призначенні перевірки.
Верховний Суд у постанові від 08.06.2023 у справі №160/1140/23 висловив правову позицію про те, що можливі у майбутньому порушення прав позивача, які ще не наступили взагалі і невідомо, чи настануть у подальшому, не є самостійною і достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.
Суд не встановив очевидної протиправності оскаржуваного наказу, відтак, вказана обставина може бути пеервірена та встановлена лише при розгляді справи по суті.
Також, суд не встановив обставин, які свідчать, що невжиття вказаних позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки предметом оскарження є скасування наказу і у випадку набрання законної сили рішенням, у разі, якщо позов буде задоволено, наказ автоматично буде вважатися скасованим від часу його прийняття, тому рішення не передбачає дій щодо його виконання, а тому й перешкоди у виконанні рішення не можуть існувати.
Крім того, суд не встановив обставин, які свідчать, що невжиття вказаних позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Так, що стосується можливих наслідків у вигляді акта перевірки і податкових повідомлень-рішень, суд зазанчає, що, як вказав Верховний Суд, саме лише проведення перевірки не створює незворотних наслідків, не зупиняє господарську діяльність платника податків; у разі виявлення у ході такої перевірки порушень платник не позбавлений права захистити свої права у випадку їх порушення, зокрема, шляхом судового оскарження наслідків такої перевірки із зазначенням, в тому числі, обставин про процедурні порушення при призначенні перевірки.
Крім того, наразі немає жодних підстав прогнозувати та стверджувати, що наслідки перевірки будуть саме негативними для позивача.
Отже, суд зазначає, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову.
Враховуючи викладене, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 256 КАС України, суд
Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко