Справа № 420/5658/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5658/24
09 червня 2025 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення та інших виплат.
- зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення суду у справі №420/5658/24 протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання даної ухвали.
Розглянувши вказану заяву суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування до вислуги років в Збройних Силах України попереднього місця служби ОСОБА_1 в батальйоні патрульної служби міліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» УМВС України у Вінницькій області під час безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечені її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 зарахувати до вислуги років в Збройних Силах України строк служби ОСОБА_1 в батальйоні патрульної служби міліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » УМВС України у Вінницькій області під час безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечені її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, з урахуванням довідок, саме: №49/9458 від 07.10.2014 року, №49/11489 від 15.12.2014, №49/1296 від 15.02.2015, №49/3135 від 15.04.2015, №ВДЗ/5416/А від 10.06.2015, №49/5909 від 15.06.2015, №49/1902 від 21.08.2015, №3921 від 14.09.2015, №49/1955 від 16.12.2015, №2624/301/01-2016 від 05.08.2016, №18462/301/01-2016 від 21.12.2016, №9755/301/01-2017 від 16.06.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р., грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 р., грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 25 днів за 2022 р., під час несення служби у в/ч НОМЕР_2 , грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій у кількості 28 днів за 2023 р., під час служби у в/ч НОМЕР_1 та за 2022 р., під час служби у в/ч НОМЕР_2 , одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 4% відсотків місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) календарних місяців та 15 (п`ятнадцять) днів служби (з 02.02.2023 по 17.11.2023 р.р.) із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р., №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18), матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р., грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 р., грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 25 днів за 2022 р., під час несення служби у в/ч НОМЕР_2 , грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій у кількості 28 днів за 2023 р., під час служби у в/ч НОМЕР_1 та за 2022 р., під час служби у в/ч НОМЕР_2 , одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 4% (відсотків) місячного грошового забезпечення за (дев`ять) календарних місяців та 15 (п`ятнадцять) днів служби (з 02.02.2023 по 17.11.2023 р.р.) із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 р.. на відповідний тарифний коефіцієнт.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 02.02.2023 по 19.05.2023 р.р., грошової допомоги на оздоровлення за 2023 р., з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18 із застосуванням з 02.02.2023 р., показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 р., для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р., у справі № 826/6453/18), за період з 02.02.2023 по 19.05.2023 р.р., із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт, а також здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду по справі набрало законної сили 24.09.2024 року.

Доказів фактичного виконання рішення до суду не надано.

Згідно зі ст. 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Іммобільяре Саффі проти Італії», «Горнсбі проти Греції», «Жовнер проти України», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії» наголошує на тому, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

Отже, механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури виконання рішень суду.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно рекомендаціям, зауваженням, та висловленим занепокоєнням Європейського суду з прав людини, які наголошувались у відповідних рішеннях ЄСПЛ, зокрема у пункті 54 Рішення Європейського суду з прав людини, справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04), саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Комітет міністрів розглянув заходи, запроваджені Урядом України для забезпечення виконання рішень Суду у справах, в яких порушується питання тривалого невиконання остаточних рішень національних судів.

Комітет міністрів ухвалив тимчасову резолюцію (СМ/Ке80ІІ(2008)1), у відповідних положеннях якої зазначено:

«Комітет міністрів висловлює особливу занепокоєність у зв`язку з тим, що, незважаючи на цілий ряд законодавчих та інших важливих ініціатив, до яких неодноразово приверталася увага Комітету міністрів, поки що досить мало зроблено для того, щоб подолати існуючу структурну проблему невиконання рішень національних судів; рекомендує органам влади:

1. забезпечити ефективну реалізацію на практиці положень про відповідальність посадових осіб за невиконання рішень.

2. призначити відшкодування за шкоду, спричинену затримками у виконанні рішень національних судів, безпосередньо на підставі положень Конвенції та практики Європейського суду, як це передбачено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України", пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України», тощо).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

У даному випадку суд констатує фактичну відмову відповідача від повного виконання рішення суду, відверте ігнорування рішення суду та його тривале невиконання всупереч вимогам статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень, що, крім іншого, підриває авторитет судової влади в частині обов`язковості виконання судових рішень, що вже неодноразово ставало предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Внаслідок невиконання рішення суду відповідачем по суті ставиться під сумнів сама сутність існування судової влади.

Суд вважає, що будь-які пояснення щодо невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, інші надумані причини, не можуть бути виправданням з боку Держави (в особі Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради) щодо невиконання рішення суду та бути свідченням наявності поважних причин його невиконання, тим більше - у сфері гарантованого Конституцією Україні соціального захисту (ст. 46), якою, крім іншого, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнані в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3).

Відповідно до ст. 382 КАС України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми - це прерогатива суду.

Відтак, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 382 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, враховуючи те, що в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

Приписами ч.ч. 1-3 ст. 382-1 КАС України визначено, що суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд, приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення судового контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 382-1 КАС України ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 382-3 цього Кодексу.

Керуючись статтями 2-9, 167, 243, 248, 256, 294, 382, 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 382 КАС України за вхід. №51501/25 від 26.05.2025 року задовольнити частково.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 року по справі №420/5658/24 шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 подати до суду у тридцятиденний строк звіт про виконання судового рішення по справі №420/5658/24 з дня отримання копії ухвали.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 382-3 КАС України.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА