Справа № 400/8727/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8727/24

Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.,

повний текст судового рішення

складено 10.03.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта Радика В.І.

представника відповідача Батишевої Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов від 16.05.2024 року, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов від 16.05.2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що за результатами перевірки стану виконання ФОП ОСОБА_1 рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці були встановлені порушення та винесені постанови про накладення штрафу на загальну суму 255 000 грн. Позивач вважає постанови протиправними, оскільки при проведенні планової перевірки позивачу було надано направлення на перевірку без дати та номеру. Постачальник товарів не надав накладної та декларації про відповідність придбаної продукції, проте при проведенні перевірки постачальника порушень не було виявлено. Крім того, приписи про розміри штрафних санкцій втратили чинність 01.05.2024 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.11.2023 року №9-р (ІІ)/2023.

Суд ухвалою від 03.10.2024 року відкрив провадження по справі та призначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечень від сторін щодо розгляду справи в порядку письмового провадження до суду не надходило.

Відповідач проти задоволення позову заперечує. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що в під час проведення позапланової перевірки виявлено, що ФОП ОСОБА_1 не забезпечив виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.04.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034/РО-4 щодо усунення формальної невідповідності продукції: - шуруповерт акумуляторний Machtz, модель MCD-20N-Li, артикул (код, номер) продукції: MCD101210686; - дриль ударний електричний Machtz, модель MID-13/1100, артикул (код, номер) продукції: MID010690035, суб`єкт господарювання не забезпечив складання декларації про відповідність Технічному регламенту, чим порушено пункт 1 частини 2 статті 24, пункт 3 статті 29 Закону №2735-VI та додаток 2 Технічного регламенту.

Крім того, під час перевірки виявлено, що ФОП ОСОБА_1 частково виконане рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.04.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034/РО-3 щодо усунення формальної невідповідності, а саме на продукцію: - пила ланцюгова бензинова WORCRAFT, модель GCS26-10, артикул (код, номер) продукції: 6; - електродриль ударний WORCRAFT, модель ID700, артикул (код, номер) продукції: 2026ID0763; - пила ланцюгова електрична WORCRAFT, модель WCE-2616, артикул (код, номер) продукції: 1901WCE0228. До того ж, ФОП ОСОБА_1 виконав у повному обсязі рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12 квітня 2024 року №ПД/МК/1945/РН/034/РО-1 та №ПД/МК/1945/РН/034/РО-2.

Відповідно до абзацу 4 частини 7 зазначеної статті про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадові особи органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складають протокол на підставі документів, що містять інформацію про походження продукції та її обіг.

За результатами розгляду наявних документів, відомостей, пояснень, перевірок та оцінки зібраних доказів та керуючись статтею 44 Закону №2735-VI заступником начальника ПМУ Держпраці було прийнято рішення про накладення штрафів на ФОП ОСОБА_1 шляхом оформлення кожного штрафу окремою постановою: 1. постанова про накладення штрафу від 16.05.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-1/ПС-1; 2. постанова про накладення штрафу від 16.05.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-2/ПС-2; 3. постанова про накладення штрафу від 16.05.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-3/ПС-3; 4. постанова про накладення штрафу від 16.05.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-4/ПС-4; 5. постанова про накладення штрафу від 16.05.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-5/ПС-5. Отже, відповідач діяв в межах чинного законодавства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. 9-а Слобідська, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ) відмовлено.

На вказане рішення суду фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року по справі №400/8727/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, неповно з`ясовані судом обставини, що мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

28.04.2025 року (вхід.№22215/25) на адресу суду апеляційної інстанції від представника Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Шлапак Тетяни Вікторівни надійшов відзив на апеляційну скаргу. Заявник просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі №400/8727/24 - без змін.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

У період з 09.04.2024 року по 12.04.2024 року (чотири робочі дні) проведено планову перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 2, ринок «КОЛОС», предмет перевірки: машини та устаткування (інструменти ручні пневматичні, гідравлічні або з вмонтованим електричним чи неелектричним двигуном).

За результатами перевірки встановлені порушення законодавства та прийняті рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.04.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034/РО-1, №ПД/МК/1945/РН/034/РО-2, №ПД/МК/1945/РН/034/РО-3, №ПД/МК/1945/РН/034/РО-4 шляхом обмеження надання продукції на ринку до усунення формальної невідповідності нехарчової продукції відповідно до переліку. Термін виконання 26.04.2024 року.

Відповідно до направлення на перевірку від 02.05.2024 року №ПД/1/4168-24 у період з 02.05.2024 року по 07.05.2024 року проведено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 з підстав контролю виконання рішень про вжиття обмежувальних заходів від 12.04.2024 року.

Проведеною перевіркою встановлено повне виконання вимог (№ПД/МК/1945/РН/034/РО-1, №ПД/МК/1945/РН/034/РО-2), часткове виконання (№ПД/МК/1945/РН/034/РО-3), невиконання (№ПД/МК/1945/РН/034/РО-4) рішення.

За результатами проведеної перевірки Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці складені Протоколи про виявлене порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» від 07.05.2024 року:

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-1;

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-2;

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-3;

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-4;

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-5.

Порушення вимог пункту 1 частини 2 статті 24, частини 3 статті 29 Закону №2735-VI та додатку 2 до Технічного регламенту полягають у формальній не відповідності, а саме суб`єкт господарювання не забезпечив складання декларації про відповідність Технічному регламенту на кожну модель продукції, а саме:

- пила ланцюгова бензинова WORCRAFT, модель GCS26-10, артикул (код, номер) продукції: 6;

- електро дриль ударний WORCRAFT, модель ID700, артикул (код, номер) продукції: 2026ID0763;

- пила ланцюгова електрична WORCRAFT, модель WCE-2616, артикул (код, номер) продукції: 1901WCE0228;

- шуруповерт акумуляторний Machtz, модель MCD-20N-Li, артикул (код, номер) продукції: MCD101210686;

- дриль ударний електричний Machtz, модель MID-13/1100, артикул (код, номер) продукції: MID010690035.

Зазначені протоколи ФОП ОСОБА_1 отримав особисто 07.05.2024 року, про що свідчить підпис позивача на протоколах.

За результатами розгляду протоколу ПД/МК/1945/РН/034/РО-4) було ухвалено рішення.

За результатами проведеної перевірки Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці складені постанови про накладення штрафу від 16.05.2024 року:

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-1/ПС-1;

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-2/ПС-2;

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-3/ПС-3;

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-4/ПС-4;

- №ПД/МК/1945/РН/034-ПД/МК/8043/РН/П034/ПТ-5/ПС-5.

Позивач, вважаючи прийняті постанови про накладення штрафу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади введення в обіг в Україні нехарчової продукції і забезпечення її безпечності визначає Закон України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» від 02.12.2010 року №2736-VI.

За визначенням ст.1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції»:

безпечна нехарчова продукція (далі - продукція) - будь-яка продукція, яка за звичайних або обґрунтовано передбачуваних умов використання (у тому числі щодо строку служби та за необхідності введення в експлуатацію вимог стосовно встановлення і технічного обслуговування) не становить жодного ризику чи становить лише мінімальні ризики, зумовлені використанням такої продукції, які вважаються прийнятними і не створюють загрози суспільним інтересам, з урахуванням: характеристик продукції, у тому числі її складу, упаковки, вимог щодо встановлення і технічного обслуговування; впливу продукції на іншу продукцію, якщо вона буде використовуватися разом з нею; попереджень, що містяться на етикетці продукції, в інструкції з її використання та знищення, а також в іншій інформації стосовно продукції; застережень щодо споживання чи використання продукції певними категоріями населення (дітьми, вагітними жінками, людьми похилого віку тощо);

небезпечна нехарчова продукція - будь-яка продукція, що не відповідає визначенню терміна «безпечна нехарчова продукція», зазначеному у цій статті;

виробник - це: фізична чи юридична особа - резидент України, яка є виготовлювачем продукції, або будь-яка інша особа - резидент України, яка заявляє про себе як про виготовлювача, розміщуючи на продукції відповідно до законодавства своє найменування, торговельну марку чи інше позначення, або особа - резидент України, яка відновлює продукцію; уповноважений представник виготовлювача продукції в Україні (у разі якщо виготовлювачем продукції є фізична чи юридична особа - нерезидент України); імпортер продукції (у разі якщо виготовлювачем продукції є фізична чи юридична особа - нерезидент України, яка не має свого уповноваженого представника в Україні);

ланцюг постачання продукції - послідовність суб`єктів господарювання, які забезпечують постачання продукції від виробника до споживача (користувача).

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 ст.1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», дія цього Закону поширюється на всю продукцію, стосовно якої технічними регламентами не встановлено спеціальні вимоги щодо забезпечення її безпечності, за винятком видів продукції, зазначених у частині третій цієї статті.

Стаття 4 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» передбачає, що виробники зобов`язані вводити в обіг лише безпечну продукцію.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», продукція вважається безпечною, якщо вона відповідає вимогам щодо забезпечення безпечності продукції, встановленим законодавством (ч.1).

У разі відсутності вимог щодо забезпечення безпечності продукції, визначених частиною першою цієї статті, відповідна продукція вважається безпечною, якщо орган державного ринкового нагляду не доведе, що така продукція є небезпечною (ч.2).

Доказом безпечності продукції є її відповідність національним стандартам, що гармонізовані з відповідними європейськими стандартами. Перелік таких гармонізованих національних стандартів формується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації. Цей перелік станом на 1 січня щороку оприлюднюється шляхом його опублікування у друкованому медіа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації (у разі його відсутності - у друкованому медіа, визначеному цим органом) та шляхом розміщення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації (ч.3).

За приписами ч.4 цієї статті, у разі відсутності вимог щодо забезпечення безпечності продукції, визначених частиною першою цієї статті, або за відсутності чи незастосуванні національних стандартів, визначених частиною третьою цієї статті, орган державного ринкового нагляду під час доведення того, що продукція є небезпечною, може враховувати в такій послідовності: 1) національні стандарти інших держав щодо забезпечення безпечності продукції, гармонізовані з відповідними європейськими та міжнародними стандартами; 2) регіональні стандарти щодо забезпечення безпечності продукції відповідно до міжнародних договорів України; 3) стандарти України щодо забезпечення безпечності продукції, крім визначених частиною третьою цієї статті; 4) кодекси усталеної практики із забезпечення безпечності продукції у відповідних галузях; 5) досягнення науки і техніки у сфері безпечності продукції; 6) очікування споживачів (користувачів) щодо безпечності продукції за звичайних або обґрунтовано передбачуваних умов її використання (у тому числі щодо строку служби та за необхідності введення в експлуатацію вимог стосовно встановлення і технічного обслуговування).

Продукція не може вважатися небезпечною лише з тих підстав, що є можливості досягнення вищого рівня безпечності продукції або що на ринку пропонується інша продукція, яка становить менший ступінь ризику (ч.5).

Стаття 8 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» визначає обов`язки виробників.

Зокрема, згідно ч.1 ст.8, виробники зобов`язані:

1) зазначати на продукції або її упаковці найменування та місцезнаходження виробника, назву, тип або номер моделі, номер партії або серійний номер, назви складових частин тощо у випадках та в порядку, визначених законодавством;

2) проводити за власною ініціативою експертизу (випробування) зразків продукції, що введена в обіг під їхньою торговельною маркою;

3) розглядати звернення споживачів (користувачів) щодо безпечності продукції, введеної в обіг під їхньою торговельною маркою, вживати за результатами такого розгляду необхідних заходів та вести облік таких звернень;

4) за необхідності інформувати розповсюджувачів відповідної продукції про заходи, вжиті відповідно до пунктів 2 і 3 цієї частини;

5) надавати (в межах своєї діяльності) споживачам (користувачам) інформацію, яка дає їм можливість оцінювати ризики, притаманні продукції протягом звичайного або обґрунтовано передбачуваного строку її використання, якщо такі ризики є не відразу очевидними, без належних попереджень, та яка дає змогу споживачам (користувачам) вживати запобіжних заходів щодо таких ризиків. Наявність таких попереджень не звільняє виробника від обов`язку додержання інших вимог, встановлених цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами;

6) з урахуванням характеристик продукції, яку вони постачають, вживати заходів: а) щодо інформування споживачів (користувачів) про ризики, які може становити ця продукція; б) щодо уникнення ризиків, у тому числі вилучення продукції з обігу, попередження споживачів (користувачів) про ризики, які може становити продукція, відкликання продукції;

7) якщо їм стало відомо або має бути відомо на підставі наявної в них інформації, що продукція, яку вони ввели в обіг, становить ризики для споживачів (користувачів), несумісні із загальною вимогою щодо безпечності продукції, негайно повідомляти про це відповідний орган державного ринкового нагляду, в тому числі про вжиті заходи із забезпечення безпечності такої продукції;

8) співпрацювати (в межах своєї діяльності) з органами державного ринкового нагляду з питань вжиття заходів щодо уникнення ризиків, які становить продукція, що була поставлена або постачається ними.

Стаття 9 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» визначає обов`язки розповсюджувачів.

Зокрема, згідно з вимогами ч.1 ст.9, розповсюджувачі зобов`язані:

1) надавати споживачам (користувачам), а також виробникам, розповсюджувачам у ланцюгу постачання відповідної продукції інформацію про ризики, які становить ця продукція;

2) надавати відповідному органу державного ринкового нагляду та іншим заінтересованим особам інформацію, необхідну для відстеження походження відповідної продукції;

3) співпрацювати (в межах своєї діяльності) з виробниками та органами державного ринкового нагляду у здійсненні заходів щодо уникнення ризиків, які становить продукція;

4) сприяти виробникам у вжитті ними заходів щодо забезпечення безпечності продукції;

5) не постачати продукцію, про яку їм відомо або має бути відомо на підставі наявної в них інформації, що ця продукція не відповідає вимогам щодо забезпечення безпечності продукції;

6) якщо їм стало відомо або має бути відомо на підставі наявної в них інформації, що продукція, яку вони розповсюдили, становить ризики для споживачів (користувачів), несумісні із загальною вимогою щодо безпечності продукції, негайно повідомляти про це відповідний орган державного ринкового нагляду, в тому числі про вжиті заходи із забезпечення безпечності такої продукції;

7) співпрацювати (в межах своєї діяльності) з органами державного ринкового нагляду з питань вжиття заходів щодо уникнення ризиків, які становить продукція, що була поставлена або постачається ними.

Згідно з вимогами ч.1 ст.10 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у разі якщо продукція не відповідає загальній вимозі щодо безпечності продукції, її виробник або розповсюджувач має надати в установленому Кабінетом Міністрів України порядку органу державного ринкового нагляду повідомлення про таку продукцію.

Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції визначає Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 року №2735-VI.

Дія цього Закону, відповідно до частини першої статті 2, поширюється на відносини щодо здійснення ринкового нагляду за продукцією, що охоплюється встановленими вимогами, крім видів продукції, зазначених у частині п`ятій цієї статті; здійснення контролю всієї продукції, крім видів продукції, зазначених у частині п`ятій цієї статті.

Спірні правовідносини врегульовані нормами цього Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 року №2735-VI у редакції від 31.03.2023 року, чинній на момент їх виникнення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», якщо технічними регламентами встановлено спеціальні вимоги щодо здійснення ринкового нагляду стосовно конкретних видів продукції, спрямовані на досягнення тих самих цілей, що й положення цього Закону, положення цього Закону застосовуються лише до тих аспектів ринкового нагляду, що не охоплюються такими спеціальними вимогами. Якщо законами України та виданими відповідно до них нормативно-правовими актами встановлено спеціальні вимоги щодо контролю продукції, положення цього Закону застосовуються лише до тих аспектів контролю продукції, які не охоплюються зазначеними спеціальними вимогами.

Законодавство України про державний ринковий нагляд і контроль продукції складається з цього Закону, Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері, у тому числі технічних регламентів (ч.1 ст.3 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.

Водночас, за визначенням, наведеним у ст.1 цього Закону, державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Згідно з вимогами ч.ч.1-6 ст.10 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Органи ринкового нагляду становлять єдину систему.

Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів.

Органи ринкового нагляду здійснюють свої повноваження неупереджено.

Забороняється незаконний вплив та втручання у здійснення органами ринкового нагляду своїх повноважень.

Органи ринкового нагляду взаємодіють та обмінюються інформацією між собою, а також з митними органами, центральними органами виконавчої влади, які здійснюють нагляд і контроль продукції, правоохоронними органами, громадськими організаціями споживачів (об`єднаннями споживачів) та об`єднаннями суб`єктів господарювання.

Повноваження та порядок діяльності органів ринкового нагляду, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, встановлюються цим Законом та Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».

Органи ринкового нагляду та сфери їх відповідальності визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 затверджене Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення №96).

Пунктом 1 Положення №96 визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпунктів 21-22 пункту 4 Положення №96, Держпраця відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний ринковий нагляд у межах сфери своєї відповідальності; здійснює нагляд на ринку за об`єктами технічних регламентів та бере участь у розробленні правил і процедури ринкового нагляду за об`єктами технічних регламентів та інших нормативно-правових актів у відповідній сфері.

Згідно пункту 7 Положення №6, Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.11 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування).

У відповідності до вимог ч.ч.1-2 ст.20 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», ринковий нагляд здійснюється відповідно до секторальних планів ринкового нагляду, які щорічно затверджуються органами ринкового нагляду відповідно до сфер їх відповідальності.

Секторальний план ринкового нагляду охоплює види (типи), категорії та/або групи продукції відповідно до сфер відповідальності органів ринкового нагляду та визначає належність цих видів продукції до певного ступеня ризику.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають:

а) обмеження надання продукції на ринку;

б) заборону надання продукції на ринку;

в) вилучення продукції з обігу;

г) відкликання продукції;

3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;

4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.

Стаття 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» передбачає порядок проведення перевірок характеристик продукції, а саме:

Під час проведення перевірок характеристик продукції проводиться перевірка документів, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, за результатами яких приймається рішення про відбір та експертизу (випробування) зразків продукції, про що зазначається в акті, підготовленому відповідно до вимог статті 23-1 цього Закону (ч.1).

При проведенні перевірок характеристик продукції органи ринкового нагляду враховують ступінь ризику, який може становити відповідна продукція, а також відомості, що містяться у зверненнях споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, та іншу інформацію щодо продукції (ч.2).

Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.

Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції (ч.3).

Предметом таких перевірок є характеристики продукції певного виду (типу), категорії та/або групи.

Під час проведення перевірок продукції певного виду (типу), категорії та/або групи забороняється перевіряти продукцію іншого виду (типу), категорії та/або групи.

У разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції органом ринкового нагляду прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо продукції певного виду (типу), категорії та/або групи, що є предметом перевірки, такі заходи мають бути вжиті суб`єктами господарювання щодо всіх одиниць продукції певного виду (типу), категорії та/або групи, які надаються на ринку та є небезпечними, становлять ризик та/або не відповідають встановленим вимогам (ч.4).

Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів (рішень) органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази (рішення) та направлення видаються і оформлюються невідкладно (ч.5).

Згідно з вимогами ч.10 ст.23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», строк проведення перевірки характеристик продукції не може перевищувати у розповсюджувача цієї продукції чотирьох робочих днів, у виробника такої продукції - п`яти робочих днів.

Згідно з вимогами ч.11 ст.23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», посадова особа, яка здійснює ринковий нагляд, перед початком перевірки зобов`язана роз`яснити суб`єкту господарювання, продукція якого перевіряється, порядок оскарження рішень, приписів, дій та бездіяльності органів ринкового нагляду та їх посадових осіб.

Відповідно до вимога ч.12 ст.23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», у разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції встановлено, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду на підставі наданих суб`єктом господарювання документів, передбачених пунктами 1 і 6 частини сьомої цієї статті, вживає заходів щодо визначення виробника такої продукції або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, особи, яка поставила відповідному суб`єкту господарювання цю продукцію, а також всіх осіб, яким відповідний суб`єкт господарювання поставив таку продукцію.

Після визначення виробника або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, орган ринкового нагляду розпочинає проведення перевірки характеристик такої продукції в її виробника або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, та визначає всю послідовність суб`єктів господарювання в ланцюгу постачання такої продукції.

Стаття 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» визначає особливості проведення перевірок характеристик продукції у її розповсюджувачів.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів:

1) планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду;

2) позапланові: а) за зверненнями споживачів (користувачів) відповідної продукції, а також органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих рад, правоохоронних органів, громадських організацій споживачів (об`єднань споживачів), об`єднань суб`єктів господарювання, у яких міститься інформація про розповсюдження продукції, що завдала шкоди суспільним інтересам чи має недоліки, що можуть завдати такої шкоди, і відсутня інформація, за якою виробника такої продукції може бути ідентифіковано, але міститься інформація, за якою може бути встановлено розповсюджувача, у якого було придбано (виявлено) таку продукцію; а-1) за ланцюгом постачання, якщо за результатами перевірки характеристик продукції є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам внаслідок дій чи бездіяльності виробника або будь-якого іншого суб`єкта в ланцюгу постачання; б) у разі якщо під час перевірки характеристик продукції у виробника відповідної продукції виробник доведе що: він не вводив в обіг продукцію, що є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам; продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам внаслідок дій чи бездіяльності розповсюджувача (розповсюджувачів) такої продукції.

У випадках, зазначених у підпункті «б» пункту 2 цієї частини, встановлюється за ланцюгом постачання продукції особа, яка ввела таку продукцію в обіг, та особа, внаслідок дій чи бездіяльності якої продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було запропоновано надати документи (договори товарно-супровідна документація тощо), що містять інформацію про походження продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, та її подальший обіг. Однак, позивачем надані лише копії технічної документації на вищезазначену продукцію та він повідомив про відсутність будь-яких інших документів.

Як зазначає суд першої інстанції, оскільки вказані документи не дають можливості встановити ані виробника продукції, яка перевірялась, ані особи, яка поставила відповідному суб`єкту господарювання цю продукцію, то особою, яка ввела таку продукцію в обіг, вважається ФОП ОСОБА_1 як суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.

Відповідно до вимог п.3 ч.4 ст.44 Закону №2735-ІV до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі невиконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо усунення формальної невідповідності, визначених частиною третьою статті 29 цього Закону - у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для осіб, які ввели продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважаються такими, що ввели продукцію в обіг, у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів (крім юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів - юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування.

З урахуванням викладеного, оскільки позивачем не виконано рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо усунення формальної невідповідності, то, на думку суду першої інстанції, відповідач прийняв постанови про накладення штрафу, тобто діяв в межах чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведено планову перевірку ФОП ОСОБА_1 та встановлені порушення, а саме: відсутнє маркування, яке містить мінімальні дані: місцезнаходження виробника та найменування машини; на продукцію нанесена письмова інформація, яка складена не українською мовою; інструкції не відповідають вимогам, відсутня інформація щодо декларації про відповідність або документ, в якому викладено її зміст, із зазначенням характеристик машин; відсутня декларація про відповідність Технічному регламенту, яка повинна додаватись до машин, відсутній знак відповідності Технічному регламенту біля найменування виробника на наступних машинах.

На підставі перевірки встановлено та додано до Акту від 12.04.2024 року інформацію щодо ланцюга постачання продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам на підставі наданих ФОП ОСОБА_1 документів, необхідних для встановлення ланцюга постачання продукції та інформації про походження продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам.

Позивач зазначає, що на вимогу відповідача подав всі наявні документи, а саме інструкції з експлуатації із вказанням постачальника на територію України та фото приладів, проте накладні та декларацію відповідності придбаної продукції отримати не зміг, оскільки постачальник відмовив у наданні зазначених документів. Тому, позивач зазначає, що не може вважатися особою, яка ввела в обіг продукцію, а вважає, що він є розповсюджувачем.

Звернувшись до постачальника про надання позивачу накладної та декларації про відповідність придбаної у нього продукції, ФОП ОСОБА_1 було відмовлено з незрозумілих причин.

Позивач повідомив та надав відповідні документи посадовим особам Держпраці про постачальника, у якого було придбано товар, а саме ФОП ОСОБА_2 , код за ДРФО НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Крім того, як зазначає апелянт, у вищевказаній ФОП посадовими особами Держпраці було проведено перевірку і жодних порушень не виявлено.

В зв`язку з цим, відповідно до ЗУ «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» від 15 січня 2015 року, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач не може вважатись особою, що ввела в обіг продукцію, він є розповсюджувачем.

Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2022 року у справі №1440/2024/18 зазначив, що розповсюджувач може бути визнаний особою, яка ввела продукцію в обіг лише у випадку неподання ним документації, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або постачальника цієї продукції, тобто лише у випадку неможливості ідентифікації органом ринкового нагляду такої особи. У разі надання розповсюджувачем інформації щодо виробника або особи, яка постачила йому продукцію, орган ринкового нагляду зобов`язаний перевірити таку інформацію з метою ідентифікації цієї особи.

Відповідно до оскаржуваних постанов, штрафи винесені на підставі п.3 ч.4 ст.44 ЗУ №2735 «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», штрафи, передбачені цією нормою закону є адміністративно-господарськими санкціями. Відповідно до вимог Господарського кодексу України підставою для їх застосування є правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання Господарського зобов`язання, якщо не доведе , що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Такий правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 року за результатами розгляду справи №806/1368/17.

Колегія суддів вважає, що позивач вчинив усі можливі дії для виконання рішень відповідача.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставне застосування відповідачем штрафних санкцій до позивача на підставі пункту 2 частини другої статті 44 Закону №2735-VI.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, не обґрунтував свого висновку щодо правомірного застосування до позивача санкцій, формально пославшись на невиконання останнім вимоги відповідача щодо надання інформації про виробника або постачальника продукції, яка була предметом перевірки.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що постанови Пiвденного мiжрегiонального Управлiння Державноi служби з питань працi від 16.05.2024 року №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-1/ПС-1; №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-2/ПС-2; №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-3/ПС-3; №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-4/ПС-4; №ПД/МК/1945/РН/034 ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-5/ПС-5. є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати за подання адміністративного позову, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 12.09.2024 року на суму 1211,20 грн. (т.1 а.с.1), квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 30.09.2024 року на суму 1338,80 грн. (т.1 а.с.76), а всього на суму 2550,00 грн., та за подання апеляційної скарги в розмірі 3750,00 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 03.04.2025 року (т.1 а.с.219), а всього 6300,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року скасувати, ухвалити у справі №400/8727/24 нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов від 16.05.2024 року задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову вiд 16 травня 2024 року Пiвденного мiжрегiонального Управлiння Державної служби з питань працi №ПД/МК/1945/РН/034ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-1/ПС-1 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмiрi 3000 (три тисячi) неоподаткованих мінімумів доходiв громадян у cyмі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову вiд 16 травня 2024 року Пiвденного мiжрегiонального Управлiння Державної служби з питань працi №ПД/МК/1945/РН/034ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-2/ПС-2 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмiрi 3000 (три тисячi) неоподаткованих мінімумів доходiв громадян у cyмі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову вiд 16 травня 2024 року Пiвденного мiжрегiонального Управлiння Державної служби з питань працi №ПД/МК/1945/РН/034ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-3/ПС-3 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмiрi 3000 (три тисячi) неоподаткованих мінімумів доходiв громадян у cyмі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову вiд 16 травня 2024 року Пiвденного мiжрегiонального Управлiння Державної служби з питань працi №ПД/МК/1945/РН/034ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-4/ПС-4 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмiрi 3000 (три тисячi) неоподаткованих мінімумів доходiв громадян у cyмі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову вiд 16 травня 2024 року Пiвденного мiжрегiонального Управлiння Державної служби з питань працi №ПД/МК/1945/РН/034ПД/ МК/8043/РН/П034/ПТ-5/ПС-5 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмiрi 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходiв громадян у cyмі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (, 54003, м. Миколаїв, вул. Маршала Василевського, 40/1) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 6300,00 грн. (шість тисяч триста гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06.06.2025 року.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко