Справа № 160/7098/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2025 рокуСправа №160/7098/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.03.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стефаненко Анастасія Сергіївна звернулася через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року, з 20.09.1977 року по 31.12.1997 року та призначити їй пенсію за відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 20.11.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів пенсійного фонду із заявою та необхідними документами щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV. Однак, рішеннями відповідачів, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості. Позивач вважає, що при винесенні зазначених рішень відповідачі неправомірно не зарахували частину її трудового стажу. На думку позивача, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Вважає таке рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 24.03.2025 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи на 30 днів.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області письмовий відзив на адміністративний позов не надходив.
Згідно з довідкою в.о. начальника відділу управління персоналом Лесі Чепурнової від 19.05.2025 року №230 суддя Серьогіна Олена Василівна з 19.05.2025 року по 06.06.2025 року перебуває у щорічній відпустці.
У зв`язку з перебуванням судді Серьогіної О.В. у відпустці, рішення суду ухвалено в перший робочий день судді 09.06.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 22 липня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до Відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заявою та необхідними документами для призначення пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (дал і- Закон України № 1058).
Рішенням Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року №314/03-08/19 відмовлено у призначенні пенсії за віком, в якому зазначено, що позивач не має достатнього страхового стажу. У рішенні про відмову зазначено, що за документами, наданими для призначення пенсії, загальний стаж зараховано по 30.06.2019 року та складає 13 років 03 місяці 14 днів. До загального стажу не враховано періоди роботи відповідно до записів дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки є запис про зміну прізвища, без посилання підстави внесення запису.

Позивач не оскаржувала рішення Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щоб підтвердити стаж роботи ОСОБА_1 зверталась до роботодавців для отримання довідок про підтвердження стажу та надалі продовжувала працювати для отримання необхідного страхового стажу.

20.11.2023 року позивач повторно звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заявою та необхідними документами для призначення пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Закон України № 1058.

Рішенням Головного управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.11.2023 року № 60 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із недостатністю страхового стажу. У рішенні про відмову зазначено, що вік заявника 63 роки 6 місяців 24 дні. Страховий стаж особи становить 12 років 5 місяців 17 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди трудової діяльності згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.08.1981 року та період роботи з 20.09.1977 року по 03.03.1981 року згідно довідки № 77/10-148 від 24.06.2019 року, оскільки в довідці про зміну прізвища відсутня дата реєстрації; періоди догляду за дитиною до 3-х річного віку згідно свідоцтва від 23.02.1982 року НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та свідоцтва від 26.04.1984 року ІХ-375216 (06.04.1984 року), оскільки на свідоцтві відсутня відмітка про видачу паспорта; періоди роботи з 05.05.1987 року по 30.05.1992 року згідно довідок від 20.07.2018 року №103, 103/1, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного страхового стажу.

Зібравши додаткові документи 07.11.2024 року ОСОБА_1 втретє звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою для призначення пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Закон України № 1058.

Рішенням Головного управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.11.2024 року № 60 також було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що вік заявника 64 роки 06 місяців 11 днів. Необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону У країни «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить після досягнення віку 63 років з 1 січня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 до 30 років, та після досягнення віку 65 років не менше 15 років. Страховий стаж особи становить 18 років 07 місяців 16 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: періоди трудової діяльності згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.08.1981 року та період роботи з 20.00.1977 року по 03.03.1981 року згідно довідки №77/10-148 від 24.06.2019 року, оскільки в довідці про зміну прізвища відсутня дата реєстрації; періоди робота з 05.05.1987 року по 30.05.1992 року згідно довідок від 20.07.2018 року № 103, 103/1, оскільки відсутні накати про прийняття та звільнення.

В подальшому представником позивача надіслано адвокатський запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .

Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 29.01.2025 року № 0400-010307-8/19622 повідомлено наступне. Згідно наданих документів та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж ОСОБА_1 складає 18 років 7 місяців 16 днів (зарахований по 30.09.2024 року). За результатами розгляду наданих для призначення пенсії документів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано: періоди роботи згідно записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року та період роботи з 20.09.1977 року по 03.03.1981 року згідно довідки від 24.06.2019 року за № 77/10-148, оскільки зазначене в них прізвище ( ОСОБА_2 ) не відповідає даним паспорту ( ОСОБА_3 ), а у наданій довідці про реєстрацію шлюбу відсутні реєстраційний номер та дата її видачі; період роботи з 05.05.1987 року по 30.05.1992 року згідно довідок від 20.07.2018 року за №103 та за № 103/1, оскільки в довідках відсутні посилання на накази про прийняття та звільнення з роботи. Враховуючи викладене, заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22.07.2019 року, від 20.11.2023 року та від 07.11.2024 року були розглянуті та прийняті рішення про відмову від 21.10.2019 року за № 314/03-08/19, від 23.11.2023 року та від 13.11.2024 року за № 60 через відсутність необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідачів щодо відмови в призначенні пенсії за віком та незарахуванням певних періодів роботи до страхового стажу, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004 року, та починаючи з 01.01.2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня права, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно п. 1 та п. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 Закону №1058-ІV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV, зі змінами внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 року № 2148-VIII, визначено, що починаючи з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 року.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається із копії дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року, позивач працювала:

- з 20.09.1977 року прийнята в цех № 40 ученицею в`язальниці схемних джгутів на підприємство Дніпровський машинобудівний заводі ім. В.І. Леніна;

- з 20.01.1978 року присвоєно 1-й розряд в`язальниці схемних джгутів цеху № 40 на тому самому підприємстві;

- з 01.03.1978 року переведено в цех № 26 в`язальницею схемних джгутів 1-го розряду на тому самому підприємстві;

- 25.12.1978 року присвоєно 1-й розряд монтажниці радіоапаратури цеху № 26 на тому самому підприємстві;

- з 01.04.1979 року присвоєно 2-й розряд монтажниці радіоапаратури цеху № 26 на тому самому підприємстві;

- з 28.08.1979 року переведена в МПУ монтажницею радіоапаратури 2-го розряду на тому самому підприємстві;

- з 04.03.1981 року звільнена за власним бажанням;

- з 04.03.1081 року зарахована в ПТУ -28 на посаду прибиральниці;

- з 26.05.1981 року звільнена від займаної посади за власним бажанням;

- з 25.05.1981 року зарахована оператором ІІ категорії в ОВЕЗ в ПТО Автотранссистема Мінавтотранспорта Таджикської РСР;

- з 07.02.1983 року звільнена за власним бажанням;

- з 14.11.1983 року зарахована в профілакторій санітаркою Душанбінське бавовно папірне об`єднання;

- з 10.09.1985 року звільнена за власним бажанням;

- з 18.02.1986 року прийнята в механічний цех 15 транспортувальником 4-го розряду в «Дніпропетровський комбайновий завод ім. Ворошилова»;

- з 19.05.1986 року переведена в механо-збиральний цех № 6 учнем слюсаря механо-збірних робіт;

- з 01.09.1986 року присвоєний 2-гий розряд слюсаря механо-збірних робіт в цех № 6 на тому самому підприємстві;

- з 05.05.1987 року переведена моляром (зайнятий на роботах з нітрокрасками) 2-ого розряду в цеху № 6 на тому самому підприємстві;

- з 07.08.1989 року присвоєний 3-й розряд маляра в тому самому цеху на тому самому підприємстві;

- з 30.05.1992 року звільнена за власним бажанням;

- з 19.08.1992 року прийнята на посаду учня напірника в Геніченську районну друкарню;

- з 01.11.1992 року звільнена у зв`язку з від`їздом;

- з 11.01.1993 року прийнята штукатуром-малярем в Центр МЖК Жовтневого району м. Дніпропетровська;

- з 18.11.1994 року звільнена у зв`язку з переводом в ППСФ «Соцком»

- з 19.11.1994 року - прийнята штукатуром ППСФ «Соцком» по переводу з Центру МЖК Жовтневого району м. Дніпропетровська;

- з 03.04.1995 року звільнена по переводу в АТ Центр МЖК м. Дніпропетровська;

- з 04.04.1995 року прийнята штукатуром по переводу з ППСФ «Соцком» АТ Центр МЖК м. Дніпропетровська;

- з 06.12.2001 року звільнена за власним бажанням;

- з 01.09.2008 року прийнята на посаду ветсанітарки в Дніпропетровську міську державну лікарню ветеренарної медецини;

- з 11.08.2010 року звільнена за власним бажанням;

- з 22.05.2014 року прийнята у механоскладальний цех прибиральником виробничих приміщень в ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод»;

- з 08.12.2014 року звільнена за власним бажанням;

- з 10.12.2014 року прийнята у електродепо малярем 4-го розряду в КП Дніпропетровський метрополітен ДМР де і працює по сьогоднішній день.

При цьому, довідки про підтвердження стажу, які надавались позивачем до органів пенсійного фонду не зараховувались у зв`язку з помилками, на думку працівників ПФУ.

Щодо неврахуванням даних дублікату трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірного періоду роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.

Слід зазначити, що на підтвердження зміни прізвища позивач надала довідку з відділу ЗАГС Республіки Таджикистан про укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за № 453 від 20.03.1981 року, в якій зазначено, що була зміна прізвища на ОСОБА_3 і даний шлюб розірваний. Інших документів підтверджуючих реєстрацію шлюбу та зміни прізвища позивач не має у зв`язку з тим, що шлюб був зареєстрований в Республіці Таджикистан.

З огляду на викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі протиправно не врахували дані дубліката трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року при розгляді її заяв про призначення пенсії за віком та визначенні страхового стажу.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що рішення про відмову у призначені пенсії Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року № 314/03-08/19, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.11.2023 року №60 та Головного управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.11.2024 року № 60 ухвалені поверхнево, без дослідження всіх наданих позивачем документів, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає про таке.

Розгляд першої заяви позивача від 22.07.2019 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Таким чином, суд вважає за необхідне відновити порушені права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області врахувати при визначенні страхового стажу позивача відомості дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.09.1977 року по 31.12.1997 року суд вважає передчасними, оскільки відповідачі взагалі не досліджували відомості дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача зарахувати певні періоди роботи чи навчання, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням ч.2 ст.9 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 22.07.2019 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 1211,20 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 968,96 грн.

Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 9, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначені пенсії Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року № 314/03-08/19, Головного управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.11.2023 року №60 та Головного управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.11.2024 року № 60.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) врахувати при визначенні страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відомості дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2019 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна