Справа № 932/6275/25
Суддя: Потоцька С. С.
Дата ухвалення: 2025-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/6275/25
Провадження № 2-а/932/137/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого- судді Потоцької С.С.,

за участі секретаря судового засідання- Карапиш А.М.,

представника позивача- Мельника Д.П.,

відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача- Завгороднього О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, представника позивача: Мельника Дениса Павловича до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина російської федерації,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося до Шевченківського районного суду міста Дніпра з адміністративним позовом про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) строком на шість місяців.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач в останнє прибув на територію України 01.06.2021 з того часу територію України не покидав. Документувався паспортом рф 66 № 0365423, виданим 01.06.2020, терміном дії до 01.06.2025. В`їзд на територію України здійснив на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Втративши підстави для подальшого перебування на території України, відповідач ухилився від виїзду з України.

Позивач зазначає, що відповідач притягався до адміністративної відповідальності за частиною другою ст. 203 КУпАП постановою від 07.06.2024 про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 006296. Також щодо відповідача прийнято рішення від 07.06.2024 № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у строк до 06.07.2024. Проте відповідач не виїхав за межі території України. За фактом порушення міграційного законодавства відповідач постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007015 від 05.06.2025 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною третьою ст. 203 КУпАП. ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове видворення відповідача з України № 000426 від 05.06.2025.

На думку позивач, існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі і відсутній документ, що дає право на виїзд з території України. У зв`язку з чим, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України просить задовольнити позов.

Ухвалою від 06.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечували.

Відповідач сказав, що він одружений з громадянкою України- ОСОБА_3 . Від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_4 . Після початку військової агресії та закінчення строку дії посвідки він звертався (в усній формі) до міграційної служби, де йому в усній формі сказали, що його посвідка є чинною до закінчення воєнного стану. Також зазначив, що письмових відповідей немає. Надав лист, який на якого думку підтверджує продовження строку дії посвідки. Крім того, він пояснив, що не виїхав добровільно за межі України, оскільки боявся, що його не пустять назад до дружини та доньки. Офіційно не працює.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , громадянин рф, був документований паспортом рф 66 № 0365423, який виданий 01.06.2020, органом видачі МВС 0854, терміном дії до 01.06.2025 (а.с.7-8), а також посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , орган видачі 1203, термін дії від 17.06.2021 до 06.06.2022 (а.с.12-13).

Відповідач прибув на територію України 01.06.2021 та з того часу територію України не покидав, що підтверджено відсутністю інформації у веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та відмітками у паспорті громадянина рф НОМЕР_2 (а.с.8, а.с 14).

Поданням Дніпровського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07.06.2024 № 43/3-3676 повідомлено ГУ ДМС у Дніпропетровській області про порушення міграційного законодавства ОСОБА_1 (а.с.15)

07.06.2024 за фактом порушення міграційного законодавства службовою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 006305 (а.с.16). У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 з 07.06.2022 перевищив встановлений строк перебування більше як на 30 днів, ухилився від виїзду з України, після закінчення відповідного терміну, чим порушив вимоги ч.1, 3, ст. 3, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою від 07.06.2024 серії ПН МДН № 006296 про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною другою ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 3400 грн (ас. 17-18).

07.06.2024 уповноваженою службовою особою Відділу № 2 ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 прийнято рішення № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у строк до 06.07.2024 (ас. 20-21).

05.06.2025 уповноваженою службовою особою відділу № 1 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007024 (а.с.31). У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 з 07.06.2022 перевищив встановлений строк перебування більше як на 30 днів, ухилився від виїзду з України, після закінчення відповідного терміну, чим порушив вимоги ч.1, 3, ст. 3, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007015 від 05.06.2025 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною третьою ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн (а.с32).

05.06.2025 об 11 год. 25 хв. згідно з протоколом про адміністративне затримання № МДН 000190 відповідача затримано для встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення (а.с. 29-30).

05.06.2025 ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 000426 про примусове видворення з України ОСОБА_1 (ас. 35).

У громадянина російської федерації ОСОБА_1 відсутні чинні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України. Строк дії паспорта відповідача закінчився 01.06.2025.

Відповідач має доньку ОСОБА_4 , про що зазначено у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.27-28), одружений з громадянкою України ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 24-25).

Конституція України встановлює, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (стаття 26). Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За приписами ч. 3 ст. 9 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант- це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Із заявою про добровільне повернення відповідач до органів державної міграційної служби не звертався.

У запереченні проти позову відповідач сказав, що його посвідка є чинною, оскільки це передбачено законодавством України.

З цього приводу суд зазначає, що ідповідно до ст. 32 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка на тимчасове проживання оформляється іноземцям та особам без громадянства (незалежно від віку), визначеним статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Посвідка на тимчасове проживання є власністю України. Посвідка на тимчасове проживання видається строком на один рік, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 14 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Згідно з п.п. 3 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання», затв.постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі- Порядок № 322) обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні (п. 17 Порядку № 322).

Водночас як встановлено під час судового засідання ОСОБА_1 до органів міграційної служби з письмовими заявами обмін посвідки не звертався. Відповідач покликався лише на усні звернення до міграційної служби, також зазначив, що його довідка є чинною у період дії воєнного стану.

Представник позивач у судовому засіданні зазначив, що органи міграційної служби не припиняли свою діяльність, і відповідач мав можливість здійснити обмін довідки.

Так, згідно з Постановою від 21.10.2022 № 1202, що прийнята відповідно до ст. ст. 121, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України постановив, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 р., підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування; іноземці або особи без громадянства, крім громадян Російської Федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, у період дії воєнного стану чинність посвідок для громадян російської федерації та підтвердження законності підстав їх перебування в Україні повинні підтверджуватися відповідно до Порядку № 322.

Проте, як встановлено судом, відповідач з заявою про обмін посвідки до органів ДМС України не звертався.

Також відповідач до відповідних державних органів із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався. Крім того, відсутні докази, які би свідчили, що відповідач залишав країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань в розумінні ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд звертає увагу відповідача, що у випадку наявності підстав для надання статусу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач не позбавлений можливості звернутися до відповідних органів з такою заявою.

У силу ч. 8 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Як встановлено судом, рішення від 07.06.2024 № 13 про примусове повернення відповідачем не виконано. У зв`язку з чим, 05.06.2025 ГУ ДМС України у Дніпропетровській області винесено рішення про примусове видворення відповідача з території України. Проте строк дії паспорта відповідача закінчився 01.06.2025.

Відповідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Проаналізувавши всі обставини перебування відповідача на території України, судом встановлено наявність факту порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тривалий час перебування відповідача в Україні без законних підстав, відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України.

Інформація щодо оскарження відповідачем рішення про його примусове видворення з України у матеріалах справи відсутня.

За порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України ( ч. 5 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Беручи до уваги той факт, що відповідач після перетину державного кордону України тривалий час проживав на території України без законних підстав, вчинив адміністративні правопорушення передбачені ч. 2 та 3 ст. 203 КУпАП, до органів міграційної служби не звертався, тому, всі ці обставини у сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, існує ризик його втечі, а так само у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до пунктів 1, 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством;

затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Встановлено, що на момент затримання відповідача у зв`язку з порушенням ним законодавства України про правовий статус іноземців, у нього відсутні дійсні документи, які посвідчують його законне перебування на території України.

Протермінований паспорт громадянина іноземної держави для виїзду за кордон не дає право іноземцю на перетин кордону, тому такий іноземець не може вважатись належним чином ідентифікованим.

Процедура ідентифікації особи іноземця-нелегального мігранта здійснюється не заради самої ідентифікації, а з чіткою правовою метою подальшого видворення за межі території України на підставі документів, які дають право особі перетнути легально кордон України в напрямку виїзду. Організація процедури видворення включає в себе в тому числі ряд заходів з оформлення проїзних документів, пошуку шляхів сполучення з іншими країнами, транспортні витрати тощо.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття рішення про затримання відповідача з поміщенням до ПТПІ строком на 6 (шість) місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень ч. 19 ст. 289 КАС України за подачу позовних заяв, передбачених даною статтею, судовий збір не справляється, а отже підстав для розподілу витрат пов`язаних з розглядом справи не має, оскільки вони сторонами не були понесені.

Керуючись ст. 2, 4, 7-9, 72-77, 241-246, 289 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України -задовольнити.

Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, починаючи з дати затримання 05.06.2025, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.С.Потоцька