Справа № 420/1041/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1041/25

Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Дата і місце ухвалення 12.03.2025р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.,

Ступакової І.Г.

за участю секретаря - Потомського А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , які станом на 29.02.2022 р. відповідали за прийняття на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка виразилася у невиконанні належним чином своїх службових обов`язків при прийнятті ОСОБА_1 на військову службу, в результаті чого в пункті 7.3. розпорядчої частини Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) "Про зарахування до списків особового складу частини" від 29.03.2022 р. № 109 не враховано фактичні і законні обставини прийняття на військову службу, викладені підстави, які не відповідають фактичним обставинам прийняття ОСОБА_1 на військову службу, в тексті пункту 7.3. розпорядчої частини Наказу:

- не вказано у наказовій формі викладу наступні слова: "з 29.03.2022 р. прийняти на службу до Збройних Сил України в добровільному порядку";

- не вказано, що ОСОБА_1 в добровільному порядку виявив бажання проходити службу у Збройних силах України;

- після слова "Підстава" вказано Указ Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 "Про повну мобілізацію", який фактично не був підставою для прийняття ОСОБА_1 на військову службу і зарахування до списків особового складу військової частини при встановлених обставинах;

- після слова "Підстава" не вказано визначальну законну підставу при прийнятті на військову службу у добровільному порядку: заяву від 29.03.2022 р., яка призвела до оформлення прийняття ОСОБА_1 на військову службу з порушенням прав та законних інтересів, - прийнятий на військову службу за призовом, що не відповідало дійсності, а не у добровільному порядку;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 пункт 7.3 розпорядчої частини Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) "Про зарахування до списків особового складу частини" від 29.03.2022 р. № 109 викласти у наступній редакції: "Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII, пунктів 2, 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 нижчепойменованого військовозобов`язаного, який в добровільному порядку виявив бажання проходити службу у Збройних силах України, з 29 березня 2022 року прийняти на службу до Збройних Сил України в добровільному порядку, зарахувати до списків особового складу, поставити на всі види забезпечення та укласти контракт: із солдатом ОСОБА_1 , на 3 роки з 29.03.2022 р. по 29.03.2025 р. (але не раніше скасування правового режиму воєнного стану) 04.10.1981 р.н., перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 виданий 30.03.2018, орган, що видав: 5121, запис 998, ІПН НОМЕР_3 . Підстава: Указ Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 р. № 64/2022, заява ОСОБА_1 від 29.03.2022 р.".

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У поданій апеляційній скарзі позивач висловив незгоду з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідач не мав фактичних та правових підстав щодо прийняття його на військову службу інакше, ніж за призовом по мобілізації, якого суд дійшов у зв`язку із наявністю у військовому квитку серії НОМЕР_4 відмітки про вручення мобілізаційного розпорядження. Позивач зазначив, що відповідач не вручав йому мобілізаційне розпорядження 03.03.2022 року, оскільки він добровільно вступив на військову службу.

Крім того апелянт вказував на те, що мобілізаційне розпорядження вручають особам, які згідно з висновком військово-лікарської комісії (ВЛК) придатні для проходження військової служби. При цьому проходження ВЛК повинно було відбуватися не пізніше ніж за 5 років перед врученням мобілізаційного розпорядження. Однак, як вказує апелянт, за обставин даної справи позивача визнано придатним до військової служби та взято на облік ІНФОРМАЦІЯ_2 23.07.2015 р., тобто більше ніж за п`ять років до дати врученням мобілізаційного розпорядження, на яку посилається відповідач. Вказане, на думку апелянта, виключає висновок ВЛК від 23.07.2015 року як законну підставу для вручення мобілізаційного розпорядження 03.03.2022 року та викликає сумнів щодо твердження відповідача про факт вручення йому мобілізаційного розпорядження 03.03.2022 року.

Також апелянт зазначив, що до військового квитка відповідач вніс запис в пункт 9, що днем початку проходження військової служби є 29.03.2022 року, що фактично є днем зарахування до списків особового складу військової частини і відповідає пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII умовам прийняття громадян на військову службу за контрактом.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме частин 2-4, 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», норм Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 у редакції від 30.12.2021 р., Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 р. № 170, які стосуються проходження військової служби.

На думку апелянта, суд першої інстанції у порушення ч.2 ст.9 КАС України вийшов за межі позовних вимог, розглядаючи правовідносини порядку проходження військової служби, в тому числі види військової служби, порядок укладення контракту, процедурні питання відбору для проходження військової служби, в тому числі і за контрактом, тоді як позовні вимоги не стосувалися правомірності укладення чи не укладення контракту та порядку проходження військової служби, процедури відбору для проходження військової служби.

Апелянт вважає, що після виявлення громадянином бажання виконати свій військовий обов`язок і звернення його у добровільному порядку до посадових осіб, уповноважених на прийняття на військову службу, вся процедура прийняття громадянина на військову службу в добровільному порядку (за контрактом) виконується посадовими особами Збройних Сил України і відповідальність за її своєчасне і відповідне законодавству виконання лежить саме на вказаних особах.

Що стосується поданої ним заяви про прийняття на військову службу, апелянт вказав на те, що ключовою підставою прийняття на військову службу під час мобілізації міг бути призов, однак з огляду на те, що у надрукованій заяві не було повністю вказано такої підстави для прийняття на військову службу, як «за призовом по мобілізації», то він підписав таку заяву як особа, яка звернулася для прийняття на військову службу в добровільному порядку. Крім того, позивач вказав на те, що порядок прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації не передбачав подання заяви.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що підтвердженням того, що він повинен був бути оформлений при прийнятті на військову службу як особа, яка звернулась у добровільному порядку, є те, що він самостійно звернувся до відповідача і подав заяву про прийняття на військову службу, зміст якої на відповідність законодавству він, на момент прийняття на військову службу, не перевіряв. Однак, на думку апелянта, той факт, що він звернувся до військової частини НОМЕР_1 , подав заяву про прийняття на службу від 29.03.2022, заповнив лист вивчення та аркуш бесіди від 29.03.2022, надав особисті документи, в тому числі, військовий квиток НОМЕР_4 , підтверджує його аргументи про те, що він звернувся до військової частини самостійно і виконав порядок дій і процедуру для прийняття на військову службу у добровільному порядку. Подальші дії посадових осіб відповідача у вигляді бездіяльності та невиконання своїх службових обов`язків: не проведення професійно-психологічного відбору, перевірки особистих якостей та фізіологічного стану для проходження військової служби за контрактом не є підставою для оформлення прийняття його на військову службу у порушення законодавства за призовом під час мобілізації.

Зважаючи на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відомостями у військовому квитку НОМЕР_4 , виданому 23.07.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_4 .

23.07.2015року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач визнаний придатним до військової служби та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу присвоєно військове звання «солдат».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2022 року № 109 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду старшого водія розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС 790037А; з 29.03.2022 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та з 29.03.2022 року наказано вважати таким, що посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2910 грн. на місяць, 6 тарифний розряд, шпк "солдат".

Підставою для прийняття вказаного вище наказу зазначено: Укази Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану" та від 24.02.2022 р. № 69/2022 "Про повну мобілізацію".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 р. № 136 старшого солдата ОСОБА_2 - старшого водія - електрика автомобільного відділення підвозу боєприпасів автомобільного взводу роти логістики військової частини НОМЕР_1 , наказано вважати таким, що 12.05.2023 р. справи та посаду здав і вибув до військової частини НОМЕР_5 , а також виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_6 від 06.12.2024 р. № 2496/1/16/719 лейтенант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_6 .

Посилаючись на неналежне виконання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 своїх службових обов`язків при прийнятті його на військову службу, внаслідок чого у пункті 7.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2022 року № 109 не відображені законні та фактичні підстави прийняття його на військову службу, а саме внаслідок виявлення ним бажання проходити військову службу в добровільному порядку, а викладені підстави прийняття його на службу, які не відповідають фактичним обставинам справи, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив внести до пункті 7.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2022 року № 109 відповідні зміни.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а захист України, її незалежності та територіальної цілісності України, відповідно до ст. 65 Конституції України є обов`язком громадян України.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військову службу і військовий обов`язок" (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідності зі ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч. 2 ст. 1 Закону № 2232-XII).

За положеннями ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 7 статті 1 Закону № 2232-XII, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, зокрема, такі види військової служби: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

За положеннями ст. 4 Закону № 2232-XII, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), яким також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно п. 2 Положення, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Пунктом 12 Положення передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що 29.03.2022 року він добровільно вирішив вступити на військову службу, у зв`язку з чим особисто звернувся до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак незважаючи на вказані обставини у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2022 року № 109 безпідставно було відображено про прийняття його на військову службу за призовом під час мобілізації, хоча він на військову службу призваний не був.

Колегія суддів звертає увагу на те, що загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені у статті 19 Закону № 2232-XII.

Так, вказаною статтею визначено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 20 Закону № 2232-XII, яке врегульовує питання прийняття на військову службу за контрактом, визначено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема:

особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу;

військовослужбовці, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, особи рядового складу, які проходять військову службу за контрактом, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу

Розділом ІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено, що на військову службу за контрактом приймаються:

громадяни відповідно до статей 19 і 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

військовослужбовці інших військових формувань із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил України.

Стосовно кандидатів на зайняття військових посад проводиться спеціальна перевірка у порядку, встановленому законом.

Порядок добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом установлюється Міністерством оборони України.

Пунктом 15 Розділу ІІ Положення передбачено, що з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються:

контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби;

контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - контракт про навчання) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання).

Згідно п. 18 Розділу ІІ Положення, перший контракт про проходження військової служби укладається з військовослужбовцями, прийнятими на посади рядового складу, - строком на 3 роки.

Строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.

Порядок укладення контрактів визначений у п. 26 Положення.

Так, контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою.

Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця.

Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.

Наведеними нормативно-правовими актами чітко визначений порядок прийняття громадян на військову службу за контрактом та порядок укладення з громадянами контракту про проходження військової служби.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, прийняттю громадян на військову службу за контрактом та укладенню з особою контракту передує проведення заходів з професійно-психологічного відбору, метою яких є всебічне вивчення моральних, ділових, фізичних, інтелектуальних, професійних та інших особистих якостей, ставлення до служби у Збройних Силах України та готовність до виконання військового обов`язку.

Судом встановлено та сторонами у справі не заперечується той факт, що процедури відбору в якості кандидата на укладення контракту про проходження військової служби відносно позивача не проводились, контракт про проходження військової служби, який є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби саме за контрактом, з ОСОБА_1 не укладався.

Не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , Військова частини НОМЕР_1 посилалась на те, що позивач 29.03.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 109 був зарахований до списків особового складу частини на підставі заяви позивача від 29.03.2022, а також Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану» та від 24.02.2022 № 69/2022 «Про повну мобілізацію».

Слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на всій території України введено воєнний стан, який діє і на даний час.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Згідно ст. 39 Закону №2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ).

За положеннями ч. 5 ст. 22 Закону №3543-ХІІ, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Суд звертає увагу на те, що у військовому квитку позивача НОМЕР_4 (стр. 19) наявні відомості про видачу 03.03.2022 року мобілізаційного розпорядження.

Заперечуючи факт отримання мобілізаційного розпорядження, яке зобов`язує військовозобов`язаного з`явитись до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначені ним строки, позивач посилався на те, що сама по собі відмітка у військовому квитку не є належним та допустимим доказом у справі, та вказує на неможливість встановлення моменту проставлення цієї відмітки.

Колегія суддів зазначає, що згідно Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921 (чинного станом на 03.03.2022 року), військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.

Військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів: для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного (п. 6 Порядку).

Згідно п. 4 Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 2016 року № 582/2016 (чинного станом на 03.03.2022 року), на шістнадцятій і сімнадцятій сторінках військового квитка вносяться записи про дозвіл на носіння зброї, вісімнадцятій сторінці - відомості про щеплення, дев`ятнадцятій - двадцять першій сторінках - записи про видачу та вилучення мобілізаційних розпоряджень, а на двадцять другій - двадцять п`ятій сторінках - відмітки про військовий облік.

Пунктом 6 Положення № 582/2016, військовослужбовці (військовозобов`язані) зобов`язані надійно зберігати військові квитки, стежити за своєчасним і точним внесенням до них змін та виконувати вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З огляду на викладене, внесення до військового квитка військовозобов`язаного відмітки про мобілізаційне розпорядження відповідає правилам ведення військового обліку, визначеним цим Порядком та підтверджує факт видачі мобілізаційного розпорядження.

Докази внесення до військового квитка недостовірних відомостей, підроблення відповідних записів у військовому квитку в даному випадку відсутні.

Посилання апелянта на неможливість вручення йому мобілізаційного розпорядження без проведення ВЛК та встановлення придатності його до військової служби колегія суддів вважає необґрунтованими та не приймає їх до уваги, з огляду на те, що дотримання порядку призову позивача на службу не є предметом спірних правовідносин і цим обставинам суд оцінки не надає.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи наявна заява позивача датована 29.03.2022 року, в якій він просив прийняти його на військову службу по мобілізації. Будь-яких відомостей щодо виявлення позивачем бажання вступити на військову службу за контрактом вказана заява не містить.

Позивач вказував на те, що дану заяву він власноруч не писав, оскільки вона була створена друкованим текстом і надана йому тільки на підпис.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що спосіб підготовки заяви не впливає на її зміст, а з огляду на наявність у позивача юридичної освіти та досвіду роботу за цією спеціальністю, ОСОБА_1 , проставляючи підпис у даній заяві, цілком розумів зміст документу, який він підписує та погодився з ним.

При цьому посилання позивача в обґрунтування вимог апеляційної скарги на те, що чинним законодавством не передбачено такого виду військової служби як «військова служба по мобілізації» відхиляється судом, з огляду на те, що відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено, зокрема, такі види військової служби: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу. В свою чергу, за положеннями ст. 39 Закону № 2232-XII, на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Вказане вище виключає двояке трактування змісту заяви про прийняття на військову службу по мобілізації, підписаної позивачем, і аж ніяк не свідчить про намір позивача вступити на військову службу саме за контрактом, а не за призовом під час мобілізації.

Враховуючи встановлені у даній справи обставини прийняття позивача на військову службу саме за призовом під час мобілізації, зважаючи на не укладення між сторонами контракту про проходження військової служби, як передумови (підстави) для видання наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу ЗСУ та призначення на відповідну посаду за контрактом, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , а також зобов`язання відповідача внести зміни пункт 7.3. Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) "Про зарахування до списків особового складу частини" від 29.03.2022 р. № 109 щодо підстав прийняття його на військову службу, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про безпідставне дослідження судом першої інстанції підстав проходження військової служби замість надання оцінки його позовним вимогам, які стосувались саме прийняття на військову службу, з огляду на те, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи надав належну правову оцінку саме спірним правовідносинам, які виникли в даному випадку між сторонами та застосував саме ті норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

З огляду на залишення судового рішення суду першої інстанції без змін, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.06.2025 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова