Справа № 400/4943/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 р. № 400/4943/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачівГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кропивницький район, Кіровоградська область, 25009,
провизнання протиправним та скасування рішення від 16.12.2025 № 04; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16.12.2025 № 04 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачці;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати позивачці до страхового стажу період трудової діяльності, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: з 06.08.1981 по 03.11.1984, з 04.01.1985 по 15.08.1987, з 16.08.1987 по 28.02.1988, з 01.03.1988 по 10.05.1988, з 11.05.1988 по 08.06.1988, з 15.12.1988 по 04.10.1990, з 15.06.1993 по 25.10.1993, з 26.10.1993 по 22.11.1994, з 23.11.1994 по 20.06.1995, що становить 10 років 6 місяців 2 дні;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити і виплатити пенсію за віком позивачці, починаючи з 10.12.2024.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 10.12.2024 вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. За результатами розгляду цієї заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийняло рішення від 16.12.2024 № 04 про відмову їй призначені пенсії на тій підставі, що у неї нібито недостатньо страхового стажу, визначено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). На переконання позивачки, вказане рішення є протиправним, оскільки при його прийняті орган Пенсійного фонду України необґрунтовано не зарахував до її страхового стажу періоди її роботи згідно із трудовою книжкою на тій підставі, що запис про зміну прізвища на « ОСОБА_2 » не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, і що ім`я особи, зазначене в свідоцтві про розірвання шлюбу « ОСОБА_3 », не відповідає її паспортним даним особи (« ОСОБА_4 »). Позивачка наполягає на тому, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У відзиві на позовну заяву від 27.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та у відзиві на позовну заяву від 27.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзиви аргументовано тим, що орган Пенсійного фонду України правомірно відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком, оскільки відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 не менше 31 років. Однак, страховий стаж позивачки на день звернення до органів Пенсійного фонду України складав 22 роки 04 місяці 25 днів. Водночас до її страхового стажу не були зараховані період роботи з 06.08.1981 по 03.11.1984, з 04.01.1985 по 15.08.1987, з 16.08.1987 по 28.02.1988, з 01.03.1988 по 10.05.1988, з 11.05.1988 по 08.06.1988, з 15.12.1988 по 04.10.1990, з 15.06.1993 по 25.10.1993, з 26.10.1993 по 22.11.1994, з 23.11.1994 по 20.06.1995 у зв`язку з тим, що у її трудовій книжці записи про зміну прізвища позивачки на « ОСОБА_2 » не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, а ім`я позивачки зазначено в свідоцтві про розірвання шлюбу « ОСОБА_3 », не відповідає паспортним даним позивачки.

05.06.2025 позивачка подала до суду відповіді на відзиви. Оскільки адміністративна справа № 400/4943/25 розглядається у порядку, встановленому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства, суд приєднав подані позивачкою заяви від 05.06.2025 як її письмові пояснення. В цих письмових заявах вона підтримала свої позовні вимоги, навівши ті ж самі обґрунтування позовних вимог, що були нею зазначені у позовній заяві.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (без виклику сторін у судове засідання).

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до паспорта громадянина України позивачки вона має ім`я « ОСОБА_4 », а російською « ОСОБА_3 ».

У свідоцтві про народження від 09.12.1964 серія НОМЕР_2 , заповненого російською мовою, позивачка має ім`я « ОСОБА_3 ».

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.10.1984 серія НОМЕР_3 , складеного румунською та російською мовами, позивачці після укладення шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 12.07.2000 у справі № 2-204/2000, складеного російською мовою, укладений позивачкою 20.10.1984 шлюб було розірвано. Ім`я позивачки в цьому рішенні російською зазначено як « ОСОБА_3 ».

У свідоцтві про розірвання шлюбу від 31.01.2002 серія НОМЕР_4 , заповненого українською, зазначено, що після розірвання шлюбу « ОСОБА_5 » вона має прізвище « ОСОБА_6 ».

06.08.1981 Білецькою меблевою фабрикою (на сьогодні, Республіка Молдова) було заповнено російською трудову книжку позивачки НОМЕР_1 , де ім`я позивачки зазначено російською як « ОСОБА_3 ».

На титульному аркуші трудової книжки позивачки зроблено російською записи про зміну нею прізвища:

« ОСОБА_6 » на « ОСОБА_2 » на підставі паспорта С- НОМЕР_5 , виданого 14.11.1984 Білецьким РВВС, запис підписом і печаткою не завірений, водночас є штемпель про ознайомлення позивачкою із цим записом 04.01.1985;

« ОСОБА_2 » на «Загородняя» на підставі свідоцтва від 31.01.2002 серія НОМЕР_4 .

10.12.2024 позивачка подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області заяву за призначенням / перерахунком пенсії, в якій просила призначити їй пенсію за віком. До цієї заяви вона додала, зокрема, трудову книжку серія НОМЕР_1 .

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивачки була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке 16.12.2024 прийняло рішення № 04 про відмову у призначенні пенсії.

Вказана відмова аргументована тим, що страховий стаж позивачки становить 22 роки 04 місяці 25 днів при необхідному страховому стажу, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, не менше 31 року. За доданими документами до страхового стажу позивачки не враховано періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що:

запис про зміну прізвища особи на « ОСОБА_2 » не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства;

ім`я особи, зазначене в свідоцтві про розірвання шлюбу « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним особи (« ОСОБА_4 »);

догляд за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку згідно свідоцтва про народження ( НОМЕР_6 ), оскільки не підтверджено зміну прізвища матері ОСОБА_2 на ОСОБА_6 .

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду України протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Так, позивачка переконана, що такими діями відповідачів порушено її право на призначення та отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Тому страховий стаж обчислюється за період роботи:

до 31.12.2003 на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

після 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, період роботи позивачки до 01.01.2004 може бути зарахований до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відтак періоди роботи позивачки до 01.01.2004 згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можуть бути зараховані до страхового (трудового) стажу на підставі документів, що їх підтверджують.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тому в разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 01.01.2004 встановлюється на підставі відповідних записів у ній. При цьому на тривалість страхового стажу не впливає юридичний факт отримання чи не отримання застрахованою особою заробітної плати за відповідний період.

Позивачка при подані органу Пенсійного фонду України заяв про призначення /перерахунок пенсії додала до неї копію своєї трудової книжки.

Проте, підставою для незарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи позивачки в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області області про відмову у призначені пенсії від 16.12.2024 № 04 вказано те, що:

запис про зміну прізвища особи на « ОСОБА_2 » не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства;

ім`я особи, зазначене в свідоцтві про розірвання шлюбу « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним особи (« ОСОБА_4 »).

Згідно з абзацами першим-третім пункту 2.12 Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (чинна у Республіці Молдова станом на 04.01.1985 дата ознайомлення позивачки із записом у трудовій книжці про зміну прізвища на « ОСОБА_2 »), зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані.

Посиланням на відповідні документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або відділу кадрів.

Відповідно до частини п`ятої статті 44 Кодексу законів про працю Молдавської РСР (чинна у Республіці Молдова станом на 04.01.1985 дата ознайомлення позивачки із записом у трудовій книжці про зміну прізвища на « ОСОБА_2 ») при звільнені трудова книжка видається працівнику або службовцю в день звільнення.

Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх обліком, зберіганням і видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації (абзац другий пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради Професійних Союзів від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (чинна у Республіці Молдова станом на 04.01.1985 дата ознайомлення позивачки із записом у трудовій книжці про зміну прізвища на « ОСОБА_2 »).

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до 09.06.2021) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що невірне заповнення записів про зміну прізвища позивачки (незасвідчення на титульному аркуші трудової книжки запису про зміну прізвища позивачки на « ОСОБА_2 » підписом і печаткою роботодавцем або уповноваженою ним особою) не може бути підставою для незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивачки.

Що стосується імені позивачки, то суд встановив наступне.

Відповідно до паспорта громадянина України позивачки вона має ім`я « ОСОБА_4 », а російською « ОСОБА_3 ».

У свідоцтві про народження від 09.12.1964 серія НОМЕР_2 , заповненого російською мовою, позивачка має ім`я « ОСОБА_3 ».

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.10.1984 серія НОМЕР_3 , складеного румунською та російською мовами, позивачці після укладення шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 12.07.2000 у справі № 2-204/2000, складеного російською мовою, укладений позивачкою 20.10.1984 шлюб було розірвано. У вступній частині цьому рішенні стороною справи російською зазначено, зокрема, « ОСОБА_5 ».

У свідоцтві про розірвання шлюбу від 31.01.2002 серія НОМЕР_4 , заповненого українською, зазначено про розірвання шлюбу « ОСОБА_5 ».

З вищевикладеного слідує, що свідоцтво про розірвання шлюбу від 31.01.2002 серія НОМЕР_4 стосується позивачки, а помилка в імені обумовлена тим, що в цьому свідоцтві, яке складено українською, ім`я позивачки зазначено як в рішенні Южноукраїнського міського суду від 12.07.2000 у справі № 2-204/2000, яке складено російською, а саме: « ОСОБА_3 ».

Відповідно документами справи підтверджується факт зміни позивачкою прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_6 », а отже підтвердження її прізвища у свідоцтві про народження від 13.08.1985 серія НОМЕР_7 .

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість тверджень органів Пенсійного фонду України про те, що позивачка не підтвердила приналежність саме їй трудової книжки НОМЕР_1 .

Відтак підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16.12.2025 № 04, а також про зарахування до страхового стажу позивачки періоди її роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та періоди перебування позивачки по догляду за дитиною до 3-х років відповідно до свідоцтва про народження від 13.08.1985 серія НОМЕР_7 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 і від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд не має можливості достовірно стверджувати, що у разі зарахування до страхового стажу позивачки за відповідні періоди, вона відповідатиме усім умовам, необхідним для призначення їй пенсії віком.

Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, а саме:

зобов`язати орган Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву позивачки від 10.12.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Відповідно до підпункту 2, абзацу п`ятого підпункту 3, підпункту 4 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 № 28-2), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань:

планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду;

організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства;

забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат.

Таким чином, належним відповідачем в адміністративних справах щодо повторного розгляду заяв про призначення пенсії є орган Пенсійного фонду України, який здійснює пенсійні виплати на території, на якій проживає заявник.

Оскільки позивачка проживає в Миколаївській області, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області є належним відповідачем щодо вищевказаних позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 13.05.2025 № 0.0..1 підтверджується понесення позивачкою судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Оскільки цим рішенням позов задоволено, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: по 605,60 грн з кожного (?1211,20 : 2 = ?605,60).

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградський район, Кіровоградська область, 25009; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 16.12.2025 № 04 про відмову в призначенні пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) період її роботи з 06.08.1981 по 03.11.1984, з 04.01.1985 по 15.08.1987, з 16.08.1987 по 28.02.1988, з 01.03.1988 по 10.05.1988, з 11.05.1988 по 08.06.1988, з 15.12.1988 по 04.10.1990, з 15.06.1993 по 25.10.1993, з 26.10.1993 по 22.11.1994, з 23.11.1994 по 20.06.1995.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008; код ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) від 10.12.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградський район, Кіровоградська область, 25009; ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

9. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

10. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 09 червня 2025 року