Справа № 320/54795/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року справа №320/54795/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Абсолют-Клімат» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Абсолют-Клімат» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27.02.2024 року за №140250415.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправними податкове повідомлення-рішення від 27.02.2024 року за №140250415, адже податковий орган на момент його прийняття не мав жодних доказів умисності дій ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ» щодо несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та не надав таких доказів в Акті камеральної перевірки, що свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача положень п. 124.2 ст. 124 Податкового кодексу України; відповідно, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №140250415 від 27.02.2024 року, яким підприємству було нараховано штраф у розмірі 95 427 грн 28 коп., підлягає скасуванню в повному обсязі.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/54795/24 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.

На виконання ухвали суду від 04.12.2024 надійшла заява про усунення недоліків позову.

Таким чином недоліки позову були усунуті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити у їх задоволенні, оскільки ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ» порушило строки сплати податкових зобов`язань з податку на прибуток, чим було встановлено порушення вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, однак доказами умислу повинні бути фактичні дані, що підтверджують наявність дій платника податків, спрямованих на створення умов для невиконання податкових зобов`язань. На нашу думку, необхідність збирання таких доказів свідчить про те, що наявність умисного вчинення податкового правопорушення не може бути встановлена в межах камеральної перевірки. Аналізуючи позовну заяву платника податків, неможливо зрозуміти, чому не було виконано податковий обов`язок, оскільки не наведено жодної обставини, яка б пояснювала причини порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати податку на додану вартість до бюджету. Отже, це ще раз підтверджує, що штрафні санкції, застосовані до ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ», є законними та обґрунтованими.

В матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно якого позивач не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої возовні вимоги.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02 лютого 2024 року за результатами камеральної перевірки дотримання ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ» вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати податкового зобов`язання з податку на прибуток було складено акт № 8016/Ж5/26-15-04-15/35837877.

У зазначеному акті перевірки зафіксовано факт несвоєчасної сплати податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, що, за результатами перевірки, підтверджує порушення вимог п. 50.1 ст. 50, п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

27 лютого 2024 року Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі акта перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення № 140250415 щодо ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ», яким визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у зв`язку із затримкою сплати податку на 1, 7, 10, 11 і 9 календарних днів на загальну суму 1 908 545 грн 60 коп., з якої нараховано штраф у розмірі 5%, що становить 95 427 грн 28 коп.

12 березня 2024 року ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ» звернулося до ДПС України зі скаргою № 758 на вищезазначене податкове повідомлення-рішення.

Рішенням Державної податкової служби України № 8483/6/99-00-06-03-01-06 від 27 березня 2024 року строк розгляду скарги було продовжено до 13 травня 2024 року.

13 травня 2024 року ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ» отримало рішення № 13968/6/99-00-06-03-01-06 за результатами розгляду скарги, яким усі доводи скаржника відхилено, скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № 140250415 від 27.02.2024 року без змін.

Відповідно до висновків, викладених в акті камеральної перевірки, встановлено порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, що полягало в несвоєчасній сплаті узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на прибуток. Згідно з актом перевірки, несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання за податковою декларацією з податку на прибуток підприємств за 2022 2023 роки в розмірі 1 908 545 грн 60 коп., із затримкою сплати від 1 до 11 календарних днів, чим порушено вимоги п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 140250415 від 27.02.2024 року, яким визначено порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та відповідно до ст. 124 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 5% від суми несвоєчасно сплаченого податкового зобов`язання 95 427 грн 28 коп.

ТОВ «АБСОЛЮТ-КЛІМАТ» не погоджується з вказаним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його таким, що є незаконним, безпідставним та необґрунтованим, і просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 140250415 від 27.02.2024 року у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків і зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію; контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, контролюючі органи, зокрема, виконують такі функції: здійснюють контроль за дотриманням установлених законом строків проведення розрахунків в іноземній валюті; за порядком приймання готівки для подальшого переказу (крім банків); за дотриманням суб`єктами господарювання вимог законодавства щодо забезпечення можливості здійснення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків, здійснення розрахункових операцій, а також наявності ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, та торгових патентів.

Згідно зі статтею 19 ПК України, до функцій контролюючих органів також віднесено: здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (пп. 19-1.1.14); здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального (пп. 19-1.1.16); проведення заходів із боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням та обігом вищезазначеної продукції (пп. 19-1.1.17) тощо.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не включається до плану роботи контролюючого органу та проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, податкові зобов`язання, які самостійно визначені платником у податкових деклараціях, є узгодженими.

Так, згідно з пунктом 124.1 цієї статті у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний (банківський) день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 124.3 статті 124 Податкового кодексу України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Підпунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 Податкового кодексу України встановлено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Стаття 112 Податкового кодексу України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зокрема, встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).

Також цієї нормою у пункті 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 Податкового кодексу України обставини, що пом`якшують відповідальність особи.

У постановах від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а, від 03.08.2023 у справі № 520/22505/21, від 22.08.2023 у справі № 520/18519/21, від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 Податкового кодексу України.

Так, позиція Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 Податкового кодексу України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 Податкового кодексу України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Податкового кодексу України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

Для притягнення платника податків до відповідальності на підставі пункту 124.3 статті 124 Податкового кодексу України за ознакою повторності умисного діяння обов`язково має бути встановлений факт притягнення такого платника до відповідальності на підставі пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України і таке притягнення відбулося протягом останніх 1095 днів. Для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною нормою за ознакою тривалості порушення необхідним є встановлення факту умисності діяння і причинно-наслідкового зв`язку з таким наслідком як прострочення сплати грошових зобов`язань на строк більше 90 календарних днів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21.

Відповідно до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції Закону № 2260-ІХ від 12.05.2022 року), тимчасово, на період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням визначених у цьому пункті особливостей.

Пунктом 69.1 зазначено, що у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати податковий обов`язок щодо дотримання строків сплати податків та зборів, подання звітності (в тому числі передбаченої пунктом 46.2 статті 46 Кодексу), реєстрації податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів про залишки пального та обсяги його обігу або спирту етилового тощо, такі платники звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом, за умови виконання цих обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану.

Також передбачено звільнення від відповідальності платників податків, які мали можливість виконати податкові обов`язки, але не виконали їх у встановлений строк, зокрема:

За несвоєчасну реєстрацію податкових накладних і розрахунків коригування, дата складання яких припадає на період з 1 лютого по 31 травня 2022 року, за умови їх реєстрації не пізніше 15 липня 2022 року.

За несвоєчасну реєстрацію зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктами 198.5 та 199.1 ПКУ, за умови їх реєстрації не пізніше 20 липня 2022 року.

За несвоєчасну реєстрацію акцизних накладних за період з 24 лютого 2022 року до останнього дня місяця, в якому набрав чинності відповідний Закон, за умови реєстрації протягом 30 календарних днів з дня набрання чинності Законом.

За несвоєчасне подання електронних документів щодо залишків пального та обсягів його обігу, за умови подання таких документів протягом 30 календарних днів з дня набрання чинності Законом.

За несвоєчасне подання звітності за 2021 рік, І квартал 2022 року та за лютийтравень 2022 року, за умови подання такої звітності не пізніше 20 липня 2022 року.

За несвоєчасну сплату податків і зборів за відповідні звітні періоди за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року, а щодо ПДФО та/або військового збору не пізніше 31 грудня 2022 року.

У разі звільнення платника від відповідальності на підставі вищезазначених норм, податкові повідомлення-рішення, якими були визначені штрафні санкції та/або пеня (крім податку на доходи фізичних осіб та військового збору), вважаються скасованими з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України».

Крім того, за умови повної сплати до 31 грудня 2022 року ПДФО та/або військового збору із сум доходів, зазначених у своєчасно поданій звітності, не застосовуються штрафні санкції та пеня за їх несвоєчасну сплату.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що з 27.05.2022 року на період дії воєнного стану застосовуються норми про звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання платниками податків податкових обов`язків за умови наявності обставин, передбачених пунктом 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, зокрема у разі відсутності коштів на рахунку платника.

Наявність вини платника податків сама по собі не є достатньою підставою для застосування пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України. Контролюючий орган зобов`язаний довести існування обставин, які свідчать про те, що платник податків свідомо та цілеспрямовано створив умови, що не мали іншої мети, крім як ухилення або неналежного виконання обов`язків, установлених податковим законодавством, дотримання якого покладено на органи контролю.

Таким чином суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27.02.2024 року за №140250415, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

У даній справі відповідач не надав належних та допустимих доказів умисного характеру дій позивача, що виключає наявність складу податкового правопорушення, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Абсолют-Клімат» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27.02.2024 року за №140250415.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, ) судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 коп. на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Абсолют-Клімат» (вул. Архітектора Вербицького, буд. 1-Г, м. Київ, 02091, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.