Справа № 320/10052/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

19.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 (викладену у витязі з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1) від 10.01.2024 № 186 щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм із захистом Батьківщини;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти нову постанову щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень із захистом Батьківщини за встановленим на час проходження ВЛК діагнозом - деформуючий артроз III стадії лівого кульшового суглобу зі значним порушенням функції і за встановленим 08.09.2023 ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» діагнозом: лівобічний коксартроз 3-4 ст. Лівобічний гонартроз 2 ст. Комбінована контрактура лівого кульшового суглобу середнього ступеню. Порушення функції ходи. Больовий синдром ФН 2 ст. 3 урахуванням підпункту г) пункту 21.5 Глави 21 Розділу ІІ. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 № 402.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення є протиправним, оскільки прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, без використання повноважень з метою, з якою це повноваження надано, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Позивач наголосив, що спірне рішення відповідача не відповідає вимогам пунктів 21.1, 21.3 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 № 402 та не відображає причинний зв`язок звільнення з військової служби за станом здоров`я згідно підпункту «ґ» п. 21.5 глави 21 розділу II Положення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 (викладену у витязі з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1) від 10.01.2024 № 186 щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм із захистом Батьківщини; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути питання щодо встановлення позивачу причинного зв`язку захворювань, поранень із захистом Батьківщини за встановленим на час проходження ВЛК діагнозом - деформуючий артроз III стадії лівого кульшового суглобу зі значним порушенням функції і за встановленим 08.09.2023 ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» діагнозом: лівобічний коксартроз 3-4 ст. Лівобічний гонартроз 2 ст. Комбінована контрактура лівого кульшового суглобу середнього ступеню. Порушення функції ходи. Больовий синдром ФН 2 ст. 3 урахуванням підпункту г) пункту 21.5.Глави 21 Розділу ІІ. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 № 402, з прийняттям рішення та з урахуванням висновків суду в даній справі. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не вказано, на підставі чого прийнято таке рішення, зокрема, яка саме офіційна інформація була підставою для викладених у ній висновків. При цьому, наголосив суд першої інстанції, рішення суб`єкта владних повноважень має відповідати положеннямч.2 ст.2 КАС України, зокрема суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами, тобто несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Внаслідок наведено, судом першої інстанції було зроблено висновок, що відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість спірного рішення, через що воно підлягає скасуванню.

Проте, щодо решти позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення, суд першої інстанції висловився, що це є дискреційними повноваженнями відповідача і достатнім шляхом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути таке питання повторно, зокрема, розглянути питання щодо встановлення позивачу причинного зв`язку захворювань, поранень із захистом Батьківщини за встановленим на час проходження ВЛК діагнозом - деформуючий артроз III стадії лівого кульшового суглобу зі значним порушенням функції і за встановленим 08.09.2023 ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» діагнозом: лівобічний коксартроз 3-4 ст. Лівобічний гонартроз 2 ст. Комбінована контрактура лівого кульшового суглобу середнього ступеню. Порушення функції ходи. Больовий синдром ФН 2 ст. 3 урахуванням підпункту г) пункту 21.5.Глави 21 Розділу ІІ. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 № 402, з прийняттям рішення та з урахуванням висновків суду в даній справі.

Позивач судове рішення в частині відмовлених позовних вимог не оскаржує.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини та перебрано на суд повноваження відповідача.

Крім того, апелянт зазначив, що документи надані позивачем 22.11.2023 при дослідженні надали відповідачу підстави для прийняття саме такого спірного рішення.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження та строк її розгляду був продовжений.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, зазначає наступне.

Обставини справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 08.01.2022 по 27.01.2023 проходив військову службу у Збройних Силах України, у званні старший лейтенант військової служби за контрактом, на посаді помічника начальника штабу-начальника розвідки військової частини НОМЕР_1 .

Вказане підтверджено котрактом про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу (а.с.24) та витягом із наказу № 27 від 27.01.2023 про виключення позивача зі списків особового складу (а.с.29).

Так, позивач перед укладенням контракту пройшов обстеження та медичний огляд і був визнаний придатний до військової служби.

Вказане підтверджено карткою обстеження та медичного огляду №69/368 від 21.09.2021, висновком ВЛК від 21.09.2021 № СВ/956, висновком ВЛК регіону в/ч НОМЕР_2 від 30.12.2021, результатів здачі перевірних іспитів з індивідуальної підготовки кандидата проходження військової служби за контрактом від 29.11.2021. У позивача не виявлено та не встановлено діагнозу: деформуючий артроз III стадії лівого кульшового суглобу зі значним порушенням функції (Свідоцтво хвороби ВЛК КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 15.06.2022 №76).

У період з 24.02.2022 по 27.01.2023 позивач брав безпосередню участь у заходах, для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій та Луганській області та на позиції населеного пункту Воєводівка Луганської області, розташованого між містами Сєвєродонецьк та Рубіжне, о 23.00, 11.05.2022 в результаті ведення бойових дій, під час артилерійського обстрілу отримав ураження вибуховою хвилею, травма колінного суглобу.

У період з 14.05.2022 по 23.06.2022 позивач внаслідок отримання поранень проходив стаціонарне лікування в травматичному відділенні Кіровоградської обласної лікарні, що підтверджено випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4491 від 23.06.2022 (а.с.21) та Свідоцтвом про хворобу № 76 від 15.06.2022 (а.с.22).

Так, згідно Свідоцтва про хворобу № 76 від 15.06.2022 позивач пройшов в цей же день 15.06.2022 ВЛК, згідно висновку якого (пункт 13) позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі статей 61-а, 61-в графи 111 «Розкладу хвороб».

08.09.2023 позивач отримав з ДУ «Інституту травматології та ортопедії ПАМП України» довідку, в якій вказано наступний діагноз: лівобічний коксартроз 3-4 ст. Лівобічний гонартроз 2 ст. Комбінована контрактура лівого кульшового суглобу середнього ступеню. Порушення функції ходи. Больовий синдром ФН 2 ст.

08.11.2023 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про перегляд причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм із захистом Батьківщини.

16.01.2024 позивачу був наданий витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії ЦВЛК ЗС України від 10.01.2024 № 186, в якому зазначене наступне: «Травма старшого лейтенанта ОСОБА_1 , 1967 р.н. «закрите травматичне пошкодження капсульно-зв`язкового апарату лівого колінного суглобу (11.05.2022) з пошкодженням латерального та медіального менісків з незначним порушенням функції», що підтверджується довідкою про обставини травми, виданої командиром військової частини № НОМЕР_3 від 30.09.2022 № 37, військово-обліковою та медичною документацією - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини. Захворювання «Деформуючий артроз лівого колінного суглобу 1 ст. з незначним порушення функції, що підтверджується військово-обліковою та медичною документацією - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Постанову про причинний зв`язок зазначених травм, захворювання за свідоцтвом про хворобу військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 15.11.2022 № 2194 та військово-лікарської комісії КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» 15.06.2022 № 76 - відмінити» (а.с.32).

Отже, спірним рішенням, саме такого змісту, було відмінено висновки ВЛК від 15.11.2022 № 2194 та від 15.06.2022 № 76.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

В свою чергу, відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та пункт 1 резолютивної частини Рішення № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Адже саме в такому контексті сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Отже гарантоване ст. 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі - Закон № 2232).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ч. 10 ст. 2 Закону № 2232 та з метою якісного проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено Положення № 402.

Пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 в редакції від 16.04.2021 (чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це медичний огляд, зокрема: допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом.

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (п. 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402).

Відповідно до п. 20.1 глави 20 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення. Голова або члени ВЛК відповідають за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв).

Згідно з п.п. 2.3.4 п.2.3 Розділу 1 Положення № 402 ЦВЛК має право, зокрема: перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Порядок проведення медичного огляду військовозобов`язаних врегульований пунктом 3 розділу ІІ Положення № 402.

Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів. Військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів (п. 3.1-3.2 розділу ІІ Положення № 402).

Згідно змісту п. 3.3 розділу ІІ Положення № 402 військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби, повторно оглядаються ВЛК військових комісаріатів за місцем проживання після обов`язкового обстеження у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою ІІ Розкладу хвороб, а тих, які мають офіцерське звання, - за графою ІІІ цього Розкладу хвороб.

Відповідно до п.3.8 розділу ІІ Положення № 402 за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК щодо військовозобов`язаних, яких призивають на військову службу або приймають на військову службу у добровільному порядку за контрактом, виносить одну із таких постанов: «Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Обмежено придатний до військової служби»; «Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю (вказати спеціальність)»; «Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю (вказати спеціальність)».

При медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту, зокрема, «непридатний» до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (На воєнний час приймається постанова: «Обмежено придатний до військової служби») (п.20.3 глави 20 розділу II Положення № 402).

Згідно пунктів 21.1, 21.3, 21.13, 21.14 Глави 21 розділу II Положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовців, колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформляють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. За наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень). Постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва направляється в органи соціального захисту і до ТЦК та СП за місцем проживання особи, звільненої з військової служби. Якщо питання про причинний зв`язок захворювання (поранення) розглядається за скаргою, заявою особи, звільненої з військової служби, ВЛК повідомляє його про своє рішення, а якщо прийнято постанову, направляє її заявникові або видає на руки.

Як передбачено у п. 2.1.-2.3., підпункті 2.3.1 пункту 2.3 Глави 2 Розділу І Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать; Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);ВЛК регіону. Центральна військово-лікарська комісія (ЦВЛК) є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України визначений Главою 21 Розділу II. Положення, а саме пунктами: 21.5. Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківшини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни. Другої світової війни, участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Другої світової війни, при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України. ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Другої світової воєн, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції (операції об`єднаних сил) у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, якщо вони етіопатогенетично дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання у період участі в бойових діях, зазначених в абзаці першому цьoгo підпункту.

Постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції № 332, акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції № 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). Також, до ВЛК надається медична документація про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми (поранення, контузії, каліцтва). (п. 21.7)

За наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).

Висновки суду.

Так, ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не вказано, на підставі чого прийнято таке рішення, зокрема, яка саме офіційна інформація була підставою для викладених у ній висновків. При цьому, наголосив суд першої інстанції, рішення суб`єкта владних повноважень має відповідати положеннямч.2 ст.2 КАС України, зокрема суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами, тобто несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

З огляду на зміст спірного рішення (а.с.32), колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, що спірне рішення відповідача (а саме витяг з протоколу) не відповідає положенням ч.2 ст.2 КАС України, а саме пунктів 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Вказане апелянтом не спростовано.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено принцип дискреційних повноважень відповідача, то цей довід не приймається, оскільки спір стосується дотримання відповідачем прийняття рішень обґрунтованих і законних, а зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача є належним способом захисту прав позивача, оскільки саме у такий спосіб відповідач зможе обґрунтувати своє рішення і навести обставини, висновки, доводи та докази, яким він буде керуватися при прийнятті рішення.

Щодо всіх інших доводів апелянта, колегія суддів також їх відхиляє як необґрунтовані при цьому приймаює до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому зазначено «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України, і колегія суддів погоджується з усіма висновками суду першої інстанції у цій справі, а всі доводи апелянта є такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк