Справа № 640/5619/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2025 року Справа № 640/5619/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняВасіної Н.В.
представників позивача представника відповідача Єлисеєва Є.В., Скляренко О.П. Прутенського К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень і вимоги,-
визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-222У від 8 липня 2019 року.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що Головним управлінням ДФС у м.Києві прийнято наказ №4299 від 09.04.2019 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2018", відповідно до якого було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) та складено акт №1055/26-15-42-05/ НОМЕР_1 від 15.05.2019 року.
ОСОБА_1 оскаржив їх в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України від 27.01.2020 року.
Однак, Державна податкова служба України рішеннями від 17.02.2020 №5961/6/99-00-08-05-04-06, від 27.02.2020 №7445/6/99-00-08-06-01-06 залишила скаргу без розгляду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями дану справу розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Васильченко І.П.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2020 року, з урахуванням усунення недоліків, провадження в справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
На підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями, відповідно до наказу від 09.04.2019 року №4299 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року.
1.Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими у перший поверх нежитловими приміщеннями з окремими входами: АДРЕСА_2 , 9, АДРЕСА_3 .
2.Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими у перший поверх нежитловими приміщеннями: АДРЕСА_4 .
Протягом 2013 - 2018 років, громадянином ОСОБА_1 було відчужено об`єкти нерухомості на умовах договорів купівлі-продажу у загальній кількості 235 шт. (зведена інформація щодо відчуження об`єктів нерухомості наведена в Таблиця 1 на ст. 8-20 Акту).
Згідно відомостей Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України, дохід від операцій з продажу нерухомого майна на користь фізичної особи платника податку ОСОБА_1 було відображено фізичними особами які провадять незалежну професійну діяльність приватними нотаріусами Братушкою Анастасією Віталіївною (рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 ), ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_6 ), ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_7 ).
У зв`язку з чим на податкову адресу приватних нотаріусів були направлені запити щодо надання документального підтвердження з питань відображення правочинів платнику податків ОСОБА_1 за ознакою 104 (дохід від продажу нерухомого майна).
У відповідь на запит приватними нотаріусами Братушкою Анастасією Віталіївною (рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ). ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 ), ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_6 ), ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_7 ) надано інформацію про посвідчені договори з купівлі-продажу квартир.
Отже, в ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, згідно отриманих матеріалів було встановлено, що громадянином ОСОБА_1 отримані доходи від відчуження об`єктів нерухомості на умовах договорів купівлі-продажу, а саме:
2013 рік - 13 350 144,49 грн.;
2014 рік - 10 941 090,74 грн.;
2015 рік - 5 436 110,09 грн.;
2016 рік - 10 282 355,00 грн.;
2017 рік - 161 445,00 грн.;
2018 рік - 0,00 грн.
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено Акт від 15.05.2019 року №1055/26-15-42-05/ НОМЕР_1 , у висновках якого викладено встановлені порушення ОСОБА_1 :
- ст. 58, ч. 6 ст. 128 Господарського Кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи-підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї діяльності відповідно до вимог законодавства;
- ст. 18 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а саме не подання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи-підприємця;
- п. п. «а» п. 176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПКУ №2755-VІ від 02.12.2010 року, зі змінами та доповненнями, а саме не ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- п. 177.11 ст.177, пп.49.18.5 п. 49.18 ст.49 ПКУ від 02.12.2010р. №2755-ІV, зі змінами та доповненнями, а саме не подання декларації про майновий стан та доходи за 2013 р., 2014 р., 2015 р., 2016 р., 2017 р. та 2018 р.;
- п. 177.2 ст. 177 ПКУ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 - 2016 роки в сумі 6 484 520,11 грн., у т.ч. за 2013 р. в сумі 2 266 771,76 грн., 2014 р. в сумі 1 857 062,23 грн., за 2015 р. в сумі 1 034 024,45 грн., за 2016 р. в сумі 1 326 661,67 грн.;
- п.п.1.2, п.п.1.3 п.161 Підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПКУ, що призвело до заниження військового збору за 2015-2016 роки в розмірі 83 691,68 грн., у т.ч. за 2015 рік в розмірі 81 541,33 грн., за 2016 рік в розмірі 2 150,35 грн.;
- п.1, п.4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 р. №2664-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями, а саме не подання звітності з єдиного соціального внеску за 2013-2018 рр.;
- п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010, що призвело до заниження сум нарахувань по єдиному соціальному внеску в 335 846,88 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 20 717,28 грн., за 2014 рік в сумі 86 219,76 грн., за 2015 рік в сумі 89 995,12 грн., за 2016 рік в сумі 94 941,00 грн., за 2017 рік на суму 34 145,00 грн., за 2018 рік на суму 9 828,72 грн.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
Щодо повідомлення про документальну невиїзну перевірку, представник позивача зазначив.
Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 ПК України.
Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документів та даних, наданих платником податків у визначених ПК України випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Згідно з пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Отже, сам факт проведення такої перевірки відповідачем є незаконним, оскільки відповідач не вручив позивачеві (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
На думку представника позивача, проведення позапланової документальної невиїзної перевірки було об`єктивно незаконним, у зв`язку з неповідомленням позивача про її проведення та фактичне приховання такої з метою штучного створення боргу.
Щодо періоду перевірки, представник зазначив, що відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 ПК України), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 ПК України, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше - за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
З огляду на що відповідачем пропущено вимоги ПК України в частині строків давності.
Щодо процедури реєстрації ФОП, представник зазначив наступне.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація проводиться за заявницьким принципом.
Тобто, реєстрація фізичної особи підприємцем проводиться лише за наявності відповідного наміру (волевиявлення), який реалізується шляхом подання відповідної заяви.
Зважаючи на викладене, законодавством України не передбачено можливості надання фізичним особам статусу фізичної особи-підприємця в обхід встановленої законодавством процедури.
Відповідно до приписів статті 42 Конституції України кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не був зареєстрований як фізична особа-підприємець, висновки відповідача є помилковими.
Щодо розрахунків відповідача, представник зазначив наступне.
Договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна укладалися позивачем саме як фізичною особою, у зв`язку з чим висновок податкового органу про порушення позивачем пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб є помилковим, оскільки за відсутності факту реєстрації позивача в якості фізичної особи-підприємця, норми цієї статті до нього застосованими бути не можуть.
Посилання відповідача на те, що діяльність позивача щодо продажу об`єктів нерухомості має ознаки підприємницької, не спростовує той факт, що позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Заборони щодо продажу фізичними особами протягом року більше як одного об`єкта нерухомого майна діюче законодавство не передбачає, а лише встановлює для цього відповідний режим оподаткування, передбачений статтею 172 Податкового кодексу України.
Отже, представник позивача вважає, що порушення вимог статті 177 Податкового кодексу України в діях позивача відсутнє.
З урахуванням викладеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.06.2020 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року адміністративну справу №640/5619/20 прийнято до провадження судді Кармазіна О.А. та ухвалено, що розгляд справи буде здійснюватись за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті.
07 жовтня 2020 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення вх.№147991/20, в яких представник зазначив наступне.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Зважаючи на той факт, що позивач не мав та не має статусу фізичної особи-підприємця та як наслідок, не був та не є платником єдиного внеску, положення статті 25 Закону №2464 не поширюються на нього, в тому числі щодо дотримання, строків, встановлених цією статтею.
Положенням статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Як зазначав представник позивача, копії оскаржуваних рішень позивачем отримані 15.01.2020 року, після чого позивачем подано скаргу до відповідача на ці рішення, яку рішеннями відповідача від 17.02.2020 та 27.02.2020 залишено без розгляду.
Вказані рішення відповідача від 17.02.2020 та 27.02.2020 отримані позивачем 20.02.2020 року та 11.03.2020 року.
Таким чином, позивачем дотримано встановлених законодавством строків.
Крім того, представник позивача зазначає, що договори купівлі-продажу квартир укладались в період з 2013 року по 2017 року. У 2018 році не укладено договорів купівлі-продажу квартир.
Банківські виписки до договорів про надходження від покупців нерухомого майна коштів за вказаними договорами відсутні, оскільки платежі здійснювались в готівковій формі.
Представник позивача зазначає, що позивач не може надати належним чином засвідчені копії податкових декларацій про майновий стан та доходи за період з 2013 по 2018 роки та докази надіслання таких декларацій до податкового органу, оскільки позивач не складав та не подавав таких податкових декларацій до податкового органу.
Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) визначений статтею 179 ПК України.
Згідно з пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до ПК України.
У той же час положеннями пункту 179.2 статті 179 Податкового кодексу України передбачено, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу.
З Акту перевірки вбачається, що відповідач не заперечує, що позивачем у відповідності до вимог пункту 172.2 статті 172 Податкового кодексу України здійснено сплату податку на доходи з фізичних осіб, а саме, такі нарахування та сплата були покладені на відповідних нотаріусів.
А отже, в позивача були відсутні підстави, передбачені Податковим кодексом України, для обов`язкового подання податкової декларації.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
26 жовтня 2020 року на адресу суду від представника Головного управління ДПС у м.Києві надійшли додаткові пояснення вх.№160214/20, в яких представник відповідача щодо періоду проведення перевірки з огляду на строки давності, зазначає наступне.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового Кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, зі змінами та доповненнями, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з пунктом 102.2 статті 102 Податкового Кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями, грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано (підпункт 102.2.1 пункт 102.2 статті 102 Кодексу).
ОСОБА_1 податкові декларації за 2013-2018 рр. до контролюючого органу не було подано, саме тому перевірка була проведена без дотримання строку давності, визначеного в абзаці 1 пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
З урахуванням викладеного, доводи позивача в цій частині є помилковими.
Враховуючи вищевказане, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ адміністративну справу №640/5619/20 скеровано за належністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року, адміністративну справу №640/5619/20 передано на розгляд судді Олійнику В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/5619/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за правилами загального позовного провадження.
17 квітня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача додатково зазначає наступне.
Щодо періоду проведення перевірки з огляду на строки давності.
Позивач неодноразово зазначав, що в нього був відсутній обов`язок подавати податкову декларацію, та, як наслідок вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, оскільки такий обов`язок належить фізичним особам-підприємцям, яким позивач ніколи не був.
Крім того, у позивача були відсутні й інші підстави, передбачені ПК України, для обов`язкового подання податкової декларації.
При цьому, відповідачем протиправно здійснено нарахування грошових зобов`язань більше як за три роки до моменту проведення перевірки та в цілому здійснено перевірку за період більше ніж три роки.
У постанові КАС ВС від 19.12.2024 у справі №440/4414/18 зазначено, що висновки судів попередніх інстанцій щодо проведення перевірки податкової декларації з податку на додану вартість з дотриманням строків давності, передбачених статтею 102 Податкового кодексу України, а саме в межах 1095-денного строку як граничної тривалості проведення перевірки, не ґрунтуються на вимогах чинного податкового законодавства та фактичних обставинах справи.
Задовольняючи позов, Касаційний суд в справі №440/4414/18 виходив з того, що відповідачем здійснено перевірку за податкові періоди, що виходять за межі 1095 днів, тобто з порушенням статті 102 Податкового кодексу України.
Щодо нарахування позивачу зобов`язань як фізичній особі - підприємцю.
У висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №480/4206/19, Касаційний суд погодився з висновком про неправомірність нарахування податкових зобов`язань та визначення до сплати єдиного соціального внеску, оскільки позивач не є фізичною особою - підприємцем.
Визначення контролюючим органом порушення позивачем вимог пункту 177.2 статті 177 ПК України є безпідставним, оскільки останній не є фізичною особою - підприємцем.
Задовольняючи позов, суди виходили з того, що буквальне тлумачення заголовку норми пункту 177.1 статті 177.1 свідчить, що встановлені цією нормою правила оподаткування, зокрема щодо ставки, застосовуються за одночасної наявності таких умов: 1) дохід отримано фізичною особою-підприємцем; 2) дохід отримано від провадження господарської діяльності.
Колегія суддів дійшла висновку, що фізичні особи можуть вважатись суб`єктами господарювання тільки за умови здійснення ними господарської діяльності і реєстрації їх як підприємців, саме з моменту реєстрації підприємцем особа набуває відповідний правовий статус.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позов ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, пояснень позивача та стверджується контролюючим органом, позивач не зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим висновок податкового органу про порушення ним пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, є помилковим, оскільки за відсутності факту реєстрації в якості фізичної особи-підприємця положення цієї статті до особи не підлягають застосуванню.
Крім цього, для застосування правил встановлених статтею 177 Податкового кодексу України, необхідна ще така умова, як отримання доходу фізичною особою-підприємцем, що, як зазначено вище, презюмує реєстрацію особи-підприємця.
Всупереч зазначеним нормам законодавства та усталеної правової позиції Верховного Суду, відповідач при визначенні оподатковуваного доходу (бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та нарахування єдиного внеску) в акті про результати перевірки та в розрахунках до відповідних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги виходив лише з отриманого позивачем доходу від продажу об`єктів нерухомого майна, без врахування витрат на придбання цих об`єктів, що суперечить правовій природі обчислення бази оподаткування для юридичних осіб, оскільки така база оподаткування визначається виключно до фізичних осіб.
При цьому, відповідачем, який зазначає, що позивач здійснював підприємницьку діяльність, яка полягає у систематичній діяльності з метою отримання доходу, не було жодним чином доведено чи обґрунтовано факт отримання доходу ОСОБА_1 .
Однак, в такому випадку застосування до отриманого позивачем доходу від продажу об`єктів нерухомого майна, правил оподаткування, визначених статтею 177 Податкового Кодексу України, свідчить про довільне розширене тлумачення норм цієї статті, та суперечить імперативному методу правового регулювання, характерного для фінансового права.
У даному випадку, неможливо стверджувати про наявність системності в діях позивача.
У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 №3 під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) й на власний ризик.
Укладення ж договорів купівлі-продажу квартир, які в подальшому були відчужені на користь інших фізичних осіб, є наслідком діяльності саме з будівництва цих будинків.
Саме тому твердження контролюючого органу про наявність системності в діях позивача суперечить висновкам, викладеним в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 №3.
Відповідно до пункту 172.4 статті 172 Податкового кодексу України, у редакції, яка діяла у період з 01.01.2023 року по 31.12.2018 року, під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
Отже, нотаріус не може посвідчити договір купівлі продажу без сплати податку до бюджету стороною (сторонами) договору купівлі продажу нерухомого майна.
При цьому, у разі проведення операції з продажу об`єктів нерухомості між фізичними особами, нотаріус зобов`язаний подати до контролюючого органу інформацію про такі договори, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку.
Як вбачається з акту документальної позапланової невиїзної перевірки, під час перевірки контролюючим органом використані відомості Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України, згідно яких приватними нотаріусами Братушкою Анастасією Віталіївною, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шевченко Дариною Геннадіївною, Падалкою Романом Олеговичем, Єгоровою Мариною Євгеніївною відображені доходи від операцій з продажу нерухомого майна на користь фізичної особи платника податку ОСОБА_1 .
У зв`язку з наведеним, контролюючим органом на адресу зазначених нотаріусів були направлені запити, на які останні надали відповідь.
Згідно наданої приватними нотаріусами інформації податковим органом в акті перевірки зазначено про посвідчення ними договорів купівлі продажу, продавцем в яких виступав позивач, а саме:
- приватним нотаріусом ОСОБА_8 посвідчено договорів, за якими вартість відчужуваного майна складає 11 318 667,00 грн. (4 квартал 2015 року, 2016 рік та 1 квартал 2017 року);
- приватним нотаріусом ОСОБА_2 посвідчено договорів, за якими вартість відчужуваного майна складає 230 000,00 грн. (2 квартал 2014 року);
- приватним нотаріусом ОСОБА_3 посвідчено договорів, за якими вартість відчужуваного майна складає 9 605,00 грн. (4 квартал 2017 року);
- приватним нотаріусом Шевченко Д.Г. посвідчено договорів, за якими вартість відчужуваного майна складає 794 982,00 грн. (1 квартал 2015 року);
- приватним нотаріусом ОСОБА_9 посвідчено договорів, за якими вартість відчужуваного майна складає 6 400,00 грн. (1 квартал 2016 року);
- приватним нотаріусом Падалкою Р.О. посвідчено договорів, за якими вартість відчужуваного майна складає 588 069,44 грн. (4 квартал 2013 року);
- приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. посвідчено договорів, за якими вартість відчужуваного майна складає 27 223 421,88 грн. (4 квартал 2013 року, 2014 рік, 2015 рік, 1 та 3 квартал 2016 року).
При цьому, в акті також відображено про сплату позивачем 5% податку по правочинам, які посвідчувались приватними нотаріусами Шевченко Д.Г. та ОСОБА_9 .
У зв`язку з наведеним контролюючий орган зазначає про встановлення під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що громадянином ОСОБА_1 отримані доходи від відчуження об`єктів нерухомості на умовах договорів купівлі-продажу.
Контролюючий орган під час проведення перевірки встановив укладення договорів купівліпродажу нерухомого майна - 235 квартир, тому позивач сплатив податок на доходи фізичних осіб, оскільки в іншому випадку нотаріус не посвідчив би відповідний договір та, як наслідок, не подавав би до контролюючого органу інформацію про правочини з їх вартістю та сумами сплаченого податку.
Як було зазначено, в акті документальної позапланової невиїзної перевірки, контролюючий орган згідно відомостей Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України встановив нарахування зазначеними вище приватними нотаріусами на користь позивача доходів від операцій з продажу нерухомого майна.
За таких обставин, можна дійти висновку, що приватні нотаріуси перевірили сплату позивачем податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 172.2 статті 172 ПК України, посвідчили правочини та надали інформацію до контролюючого органу про правочини, їх суму та суму сплаченого податку.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна визначає стаття 172 Податкового кодексу України, відповідно до якої визначено, що дохід отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року другого об`єкта нерухомості (крім операцій з відчуження житлової нерухомості банками в порядку звернення стягнення за договорами іпотеки, що забезпечують кредит, наданий в іноземній валюті), із зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного у пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Оподаткуванню підлягає вся нерухомість після реєстрації майнових прав на це майно, тобто продавець підписує у нотаріуса договір купівлі-продажу, після чого нотаріус вносить дані до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно.
Надалі продавець повинен обов`язково сплатити такі податки при купівлі квартири:
1. Внесок до Пенсійного фонду (1% від вартості придбаної нерухомості).
2. Державне мито за нотаріальне посвідчення договору (1% від вартості квартири, що оформляється у нотаріуса та сплачується покупцем або продавцем).
3. Військовий збір (стягується з продавця в розмірі 1.5% (5% від вартості угоди з 1 грудня 2024 року)).
4. Податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) сплачується продавцем, нараховується на дохід продавця від продажу нерухомості. Податок стягується в разі продажу нерухомості, якщо це не перший продаж у поточному році.
- 5% - якщо другий продаж нерухомості продавцем протягом року;
- 18% - якщо третій чи наступний продаж у поточному році.
5. Послуги нотаріуса (визначається за домовленістю між сторонами угоди), це залежить від вартості угоди та складності оформлення.
Терміни сплати податків:
- пенсійний фонд та державне мито сплачуються під час укладення договору у нотаріуса;
- військовий збір сплачує продавець, і цей збір зазвичай утримує нотаріус;
- ПДФО сплачує продавець, цей податок має бути сплачений до 2 тижнів після укладення договору купівлі-продажу.
При цьому, якщо квартира купується безпосередньо в забудовника, податок сплачується безпосередньо в момент оплати вартості нерухомості.
Податковий кодекс України в цілому регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Позивач не зареєстрований як ФОП, що користується спрощеною системою оподаткування, і відповідно його податкове зобов`язання вираховується на загальних підставах (18% + 1.5%).
Інформація про притягнення позивача до кримінальної чи адміністративної відповідальності у контролюючого органу відсутня, але предметом розгляду є податкове правопорушення, яке є окремим видом юридичної відповідальності.
Відповідачем не отримано будь-яких доказів, що доводять сплату позивачем під час нотаріального оформлення всіх необхідних податків та зборів.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Останнє судове засідання по справі відбулося 29 травня 2025 року об 11 годині 50 хвилин.
Представники сторін брали участь в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку.
Представники позивача в судовому засіданні підтримали викладене в позовній заяві, відповіді на відзив та в додаткових поясненнях, просили задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .
1. Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими у перший поверх нежитловими приміщеннями з окремими входами: АДРЕСА_2 , 9, АДРЕСА_3 .
2. Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими у перший поверх нежитловими приміщеннями: АДРЕСА_4 .
Протягом 2013 - 2018 років ОСОБА_1 було відчужено об`єкти нерухомості на умовах договорів купівлі-продажу у загальній кількості 235 шт.
Згідно відомостей Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України, дохід від операцій з продажу нерухомого майна на користь фізичної особи платника податку ОСОБА_1 було відображено фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, приватними нотаріусами Братушкою Анастасією Віталіївною (рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 ), ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_6 ), ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_7 ).
На податкову адресу приватного нотаріуса Братушки Анастасії Віталіївни було направлено запит №8496/Б/26-15-42-05-28 від 31.01.2019 року про надання документального підтвердження з питань відображення правочинів платнику податків ОСОБА_1 за ознакою 104 (дохід від продажу нерухомого майна).
У відповідь на запит приватний нотаріус Братушка Анастасія Віталіївна повідомила, що приватним нотаріусом Братушкою Анастасією Віталіївною було посвідчено договори купівлі-продажу нерухомого майна від імені ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).
Вартість відчужуваного майна складає 11 318 667,00 грн. за 4 квартал 2015 р., 1, 2, 3 та 4 квартали 2016 року та 1 квартал 2017 року.
Загальна сума доходу, яка була відображена Братушкою А.В., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за 4 квартал 2015 року, 1, 2, 3 та 4 квартали 2016 року та 1 квартал 2017 року за 104 ознакою складає 11 318 667,00 грн., що підтверджено поданими до ДПІ податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ.
На податкову адресу приватного нотаріуса Винник Світлани Миколаївни було направлено запит №8489/В/26-15-42-05-28 від 31.01.2019 року про надання документального підтвердження з питань відображення правочинів платнику податків ОСОБА_1 за ознакою 104 (дохід від продажу нерухомого майна).
У відповідь на запит приватний нотаріус Винник Світлана Миколаївна повідомила, що сума нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, платнику податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) складає 230 000,00 грн.
Загальна сума нарахованого доходу, яка була відображена ОСОБА_2 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за 2 квартал 2014 року за 104 ознакою складає 230 000,00 грн.
На податкову адресу приватного нотаріуса Селівестова Владислава Олеговича було направлено запит №8488/С/26-15-42-05-28 від 31.01.2019 року про надання документального підтвердження з питань відображення правочинів платнику податків ОСОБА_1 за ознакою 104 (дохід від продажу нерухомого майна).
У відповідь на запит приватний нотаріус Селівестов Владислав Олегович повідомив, що приватним нотаріусом ОСОБА_3 було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна за ціною 9 605,00 грн.
Загальна сума нарахованого доходу, яка була відображена ОСОБА_3 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за 4 квартал 2017 року за 104 ознакою складає 9 605,00 грн.
На податкову адресу приватного нотаріуса Шевченко Дарини Геннадіївни було направлено запит №8502/111/26-15-42-05-28 від 31.01.2019 року про надання документального підтвердження з питань відображення правочинів платнику податків ОСОБА_1 за ознакою 104 (дохід від продажу нерухомого майна).
У відповідь на запит приватний нотаріус Шевченко Дарина Геннадіївна повідомила, що ОСОБА_1 у 1 кварталі 2015 року отримав дохід за ознакою 104 в сумі 794 982,00 грн., крім того ОСОБА_1 податок у розмірі 5% було сплачено у розмірі 39 749,10 грн.
Загальна сума нарахованого доходу, яка була відображена Шевченко Д.Г. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за 1 квартал 2015 року за ознакою 104 складає 794 982,00 грн.
На податкову адресу приватного нотаріуса ОСОБА_9 було направлено запит №8485/С/26-15-42-05-28 від 31.01.2019 року про надання документального підтвердження з питань відображення правочинів платнику податків ОСОБА_1 за ознакою 104 (дохід від продажу нерухомого майна).
У відповідь на запит приватний нотаріус Столярова І.Г. повідомила, що сума нотаріально посвідченого договору - 6 400,00 грн. ОСОБА_1 в 1 кварталі 2016 року отримав дохід за ознакою 104 в сумі 6 400,00 грн., крім того, ОСОБА_1 податок у розмірі 5% було сплачено в розмірі 320,00 грн.
Загальна сума нарахованого доходу, яка була відображена ОСОБА_9 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за 1 квартал 2016 року за 104 ознакою складає 6 400,00 грн.
У відповідь на запит приватний нотаріус Падалка Роман Олегович повідомив, що приватним нотаріусом ОСОБА_5 було посвідчено 3 договори купівлі-продажу квартир, продавцем за якими виступав ОСОБА_1 .
Загальна сума нарахованого доходу ОСОБА_1 , яка була відображена ОСОБА_5 за 4 квартал 2013 року, складає 588 069,44 грн.
У відповідь на запит приватний нотаріус Єгорова Марина Євгеніївна повідомила, що приватним нотаріусом ОСОБА_6 було посвідчено договори купівлі-продажу квартир, продавцем за якими виступав ОСОБА_1 , а саме: 4 квартал 2013 р. на суму 12 762 075,05 грн.;
1 квартал 2014 року на суму 1 814 137,70 грн.;
2 квартал 2014 року на суму 508 321,00 грн.;
3 квартал 2014 року на суму 299 800,00 грн.;
4 квартал 2014 року на суму 8 088 832,03 грн.;
1 квартал 2015 року на суму 1 907 001,03 грн.;
2 квартал 2015 року на суму 276 385,92 грн.;
3 квартал 2015 року на суму 672 439,35 грн.;
4 квартал 2015 року на суму 318 309,79 грн.;
1 квартал 2016 року на суму 447 000,00 грн.;
3 квартал 2016 року на суму 129 120,00 грн.
Згідно отриманих матеріалів було встановлено, що громадянином ОСОБА_1 отримано доходи від відчуження об`єктів нерухомості на умовах договорів купівлі-продажу, а саме:
2013 рік - 13 350 144,49 грн.;
2014 рік - 10 941 090,74 грн.;
2015 рік - 5 436 110,09 грн.;
2016 рік - 10 282 355,00 грн.;
2017 рік - 161 445,00 грн.;
2018 рік - 0,00 грн.
На підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ? із змінами та доповненнями, відповідно до наказу від 09.04.2019 року №4299 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року.
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено Акт від 15.05.2019 року №1055/26-15-42-05/ НОМЕР_1 , у висновках якого викладено встановлені порушення ОСОБА_1 :
- ст. 58, ч. 6 ст. 128 Господарського Кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи-підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї діяльності відповідно до вимог законодавства;
- ст. 18 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а саме не подання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи-підприємця;
- п. п. «а» п. 176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПКУ №2755-VІ від 02.12.2010 року, зі змінами та доповненнями, а саме не ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- п. 177.11 ст.177, пп.49.18.5 п. 49.18 ст.49 ПКУ від 02.12.2010 року №2755-ІV, зі змінами та доповненнями, а саме не подання декларації про майновий стан та доходи за 2013 р., 2014 р., 2015 р., 2016 р., 2017 р. та 2018 р.;
- п. 177.2 ст. 177 ПКУ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 - 2016 роки в сумі 6 484 520,11 грн., у т.ч. за 2013 року в сумі 2 266 771,76 грн., 2014 р. в сумі 1 857 062,23 грн., за 2015 року в сумі 1 034 024,45 грн., за 2016 року в сумі 1 326 661,67 грн.;
- п.п.1.2, п.п.1.3 п.161 Підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПКУ, що призвело до заниження військового збору за 2015-2016 роки в розмірі 83 691,68 грн., у т.ч. за 2015 рік в розмірі 81 541,33 грн., за 2016 рік в розмірі 2 150,35 грн.;
- п.1, 4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 р. №2664-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, а саме не подання звітності з єдиного соціального внеску за 2013-2018 рр.;
- п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010, що призвело до заниження сум нарахувань по єдиному соціальному внеску в 335 846,88 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 20 717,28 грн., за 2014 рік в сумі 86 219,76 грн., за 2015 рік в сумі 89 995,12 грн., за 2016 рік в сумі 94 941,00 грн., за 2017 рік на суму 34 145,00 грн., за 2018 рік на суму 9 828,72 грн.
ОСОБА_1 оскаржив їх в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України від 27.01.2020 року.
Однак, Державна податкова служба України рішеннями від 17.02.2020 №5961/6/99-00-08-05-04-06, від 27.02.2020 №7445/6/99-00-08-06-01-06 залишила скаргу без розгляду.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункті 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
За змістом підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Отже, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов`язання протягом установленого строку.
Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктами 54.3.1 - 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо:
платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 ст. 57 ПК України).
Відповідно до пункті 58.2 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
При цьому, згідно з пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (пункт 59.3 статті 59 ПК України).
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 ПК України).
На підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями, відповідно до наказу від 09.04.2019 року №4299 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року.
Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних і з здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, встановлено:
ОСОБА_1 до ДПІ в Голосіївському р-ні ГУ ДФС у м.Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки не подано та не відображено суму отриманого доходу від підприємницької діяльності, відповідно суму документально підтверджених витрат пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, що не заперечується позивачем.
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України в разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- 177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- 177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільного правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- 177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
- 177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Протягом 2013 - 2018 років громадянином ОСОБА_1 було відчужено об`єкти нерухомості на умовах договорів купівлі-продажу у загальній кількості 235 квартир, що підтверджується матеріалами справи.
Судом встановлено, що згідно отриманих матеріалів було встановлено, що громадянином ОСОБА_1 отримано доходи від відчуження об`єктів нерухомості на умовах договорів купівлі-продажу, а саме:
2013 рік - 13 350 144,49 грн.;
2014 рік - 10 941 090,74 грн.;
2015 рік - 5 436 110,09 грн.;
2016 рік - 10 282 355,00 грн.;
2017 рік - 161 445,00 грн.;
2018 рік - 0,00 грн.
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено Акт від 15.05.2019 року №1055/26-15-42-05/ НОМЕР_1 , у висновках якого викладено вищевказані порушення позивачем, та винесені оскаржувані рішення і вимога.
Щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктами 1, 4 частини 2 статті 6 Закону України від 08.07.2010 року №2664-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, та подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади.
Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено порушення статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI, зі змінами та доповненнями, згідно якої:
База нарахування єдиного внеску
1. Єдиний внесок нараховується:
2) для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», мінімальним страховим внеском є сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Єдиний внесок нараховується на базу нарахування єдиного внеску незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (частина п`ята ст. 7 Закону-2464).
Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.
За наслідками перевірки встановлено заниження оподатковуваного доходу в 2013 році на загальну суму 13 350 144,49 гри., в 2014 році на загальну суму 10 941 090,74 грн., в 2015 році на загальну суму 5 436 110,09 грн., в 2016 році на загальну суму 10 282 355,00 грн., в 2017 році на загальну суму 161 445,00 грн.
Таким чином, єдиний внесок нараховується виходячи з максимальної величини доходів.
Базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 року, із змінами та доповненнями, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно остаточних перерахунків донараховано до сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як платника єдиного соціального внеску фізичної особи - платника податків в загальній сумі 335 846,88 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 20 717,28 грн., за 2014 рік в сумі 86 219,76 грн., за 2015 рік в сумі 89 995,12 грн., за 2016 рік в сумі 94 941,00 грн., за 2017 рік на суму 34 145,00 грн., за 2018 рік на суму 9 828,72 грн.
Щодо періоду проведення перевірки з огляду на строки давності, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового Кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, зі змінами та доповненнями, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з пунктом 102.2 статті 102 Податкового Кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями, грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці 1 пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано (підпункт 102.2.1 пункт 102.2 статті 102 Кодексу).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 податкові декларації за 2013-2018 роки до контролюючого органу не було подано, відтак суд приходить до висновку, що саме через це перевірка відповідачем була проведена без дотримання строку давності, визначеного в абзаці 1 пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що доводи позивача в цій частині є помилковими.
Відповідно до ст. 172 ПК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.
Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину.
Дохід від відчуження господарсько-побутових споруд, що розташовані на одній ділянці з житловим або садовим (дачним) будинком та продаються разом з ним, для цілей оподаткування окремо не визначається.
172.2. Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.
172.3. Дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону, та зареєстрованої в єдиній базі даних звітів про оцінку.
Єдина база даних звітів про оцінку - інформаційно-телекомунікаційна система, до складу якої входять база даних та модуль електронного визначення оціночної вартості (з метою перевірки вартості об`єктів оподаткування, внесеної суб`єктом оціночної діяльності). Єдина база даних звітів про оцінку забезпечує розміщення, створення, зберігання та оприлюднення всієї інформації про об`єкт нерухомості та його вартість (крім інформації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки), електронне визначення оціночної вартості, автоматичний обмін інформацією і документами з авторизованими електронними майданчиками та користування сервісами з автоматичним обміном інформацією, доступ до яких здійснюється за допомогою мережі Інтернет.
Порядок ведення єдиної бази даних звітів про оцінку затверджується Фондом державного майна України. Внесення інформації зі звітів про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку здійснюється суб`єктами оціночної діяльності через авторизовані електронні майданчики. Авторизований електронний майданчик - авторизована Фондом державного майна України інформаційно-телекомунікаційна система, яка має комплексну систему захисту інформації з підтвердженою відповідністю відповідно до Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах" та забезпечує реєстрацію суб`єктів оціночної діяльності, нотаріусів, розміщення, отримання і передавання інформації та документів (без попередньої ідентифікації суб`єкта оціночної діяльності) до/з єдиної бази даних звітів про оцінку з метою перевірки оціночної вартості об`єкта нерухомості, користування сервісами з автоматичним обміном інформацією, доступ до яких здійснюється за допомогою мережі Інтернет, та має підтверджену підписаним протоколом обміну між усіма вже авторизованими електронними майданчиками можливість використовувати інформацію та документи, які були розміщені на одному авторизованому електронному майданчику, з будь-якого іншого вже авторизованого електронного майданчика. Ці положення застосовуються до положень статті 172 цього Кодексу. Порядок авторизації електронних майданчиків затверджується спільним рішенням Фонду державного майна України та спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації.
Єдина база даних звітів про оцінку повинна забезпечувати збереження та належний захист всієї інформації щодо об`єктів нерухомості, оціночна вартість яких визначається та перевіряється, можливість доступу до цієї інформації нотаріусів та контролюючих органів у межах повноважень. Належний захист інформації забезпечується шляхом автоматичного обміну інформацією та документами між єдиною базою даних звітів про оцінку та авторизованими електронними майданчиками, які мають комплексну систему захисту інформації з підтвердженою відповідністю відповідно до Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах". Єдина база даних звітів про оцінку здійснює моніторинг звіту про оцінку на предмет відсутності порушень при його складанні та у разі його повноти, правильності та відповідності, у тому числі відповідності оціночної вартості майна, майнових прав ринковим цінам, реєструє звіт про оцінку з присвоєнням йому унікального номера. Після присвоєння унікального номера здійснюється автоматизована ідентифікація суб`єкта оціночної діяльності. У разі виявлення недоліків та/або порушень при складанні звіту про оцінку, у тому числі невідповідності оціночної вартості майна, майнових прав ринковим цінам, єдина база даних звітів про оцінку автоматично відмовляє в його реєстрації. Суб`єкт оціночної діяльності, який не погоджується з результатами перевірки оціночної вартості єдиною базою даних звітів про оцінку, має право протягом 10 днів звернутися до Фонду державного майна України із заявою про здійснення рецензування звіту про оцінку відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність". Фонд державного майна України розглядає таку заяву не більше п`яти днів.
Звіт про оцінку, не зареєстрований у єдиній базі даних звітів про оцінку, без присвоєного унікального номера відповідно до вимог цієї статті є недійсним.
Під час посвідчення правочинів, для яких законодавством України передбачено отримання нотаріусом звіту про оцінку, нотаріус перевіряє реєстрацію такого звіту в єдиній базі даних звітів про оцінку та наявність присвоєного йому унікального номера.
При обміні об`єкта нерухомості на інший (інші) дохід платника податку у вигляді отриманої ним грошової компенсації від відчуження нерухомого майна, визначеного:
а) у абзаці першому пункту 172.1 цієї статті, - не оподатковується;
б) у пункті 172.2 цієї статті, - оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
172.4. Під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
172.5. Сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи:
а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни;
б) особою, у власності якої перебував об`єкт нерухомості, відчужений за рішенням суду про зміну власника та перехід права власності на таке майно. Фізична особа зобов`язана відобразити доход від такого відчуження у річній податковій декларації.
172.6. У разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомості, за яким сплачено податок, платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку.
172.7. Одночасно з дією пункту 172.4 цієї статті, якщо стороною договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомого майна є юридична особа чи фізична особа - підприємець, така особа є податковим агентом платника податку щодо нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету податку з доходів, отриманих платником податку від такого продажу (обміну).
172.8. Для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об`єкти нерухомості, крім їх успадкування та дарування.
172.9. Дохід від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості, що здійснюються фізичними особами - нерезидентами, оподатковується згідно із цією статтею в порядку, встановленому для резидентів, за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
172.10. Продаж резидентами та нерезидентами успадкованого (отриманого в подарунок) об`єкта нерухомості підлягає оподаткуванню згідно з положеннями цієї статті.
172.11. Порядок визначення оціночної вартості нерухомості та об`єктів незавершеного будівництва, що продаються (обмінюються), визначається Фондом державного майна України.
В той же час, суд враховує, що відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПКУ діяльність особи, що пов`язана, зокрема, з реалізацією товарів, спрямованих на отримання доходу, і проводиться такою особою самостійно, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, є господарською діяльністю.
Продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари (пп.14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).
Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України за своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (п. 2 ст. 3 ГКУ).
Згідно ст. 58 ГК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
Державна реєстрація фізичної особи, яка має намір стати підприємцем, регулюється Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
Отже, у розумінні Податкового кодексу України, систематична діяльність фізичної особи, яка провадить операції з продажу (реалізації), у тому числі об`єктів нерухомості, підлягає державній реєстрації згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
При цьому доходи, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, оподатковуються відповідно до норм ст. 177 Податкового кодексу України.
Враховуючи вищевказане, суд погоджується з доводами відповідача, що позивач протягом 2013-2018 років систематично здійснював діяльність з продажу об`єктів нерухомості з метою отримання прибутку, а тому був зобов`язаний зареєструватися як фізична особа-підприємець та отриманий дохід від операцій з продажу нерухомого майна оподатковувати як дохід отриманий від господарської діяльності згідно норм статті 177 Податкового кодексу України, яка визначає оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування
Щодо практики Верховного Суду зі вказаних правовідносин, суд зазначає наступне.
Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.
У відповідності до пункті 4 постанови Пленуму Верховного України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 року №3 під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій позивача з продажу нерухомого майна є систематичною (52 рази) діяльністю, метою якої є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи, а отже вказане є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька.
При цьому, сам лише факт підписання зазначених договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не є свідченням не пов`язаності таких операцій із підприємницькою діяльністю.
Під час вирішення справи по суті, суд враховує, що в період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року платником податків ОСОБА_1 , звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДПС у м.Києві не подано, декларацій про суми ПДФО також не подано.
З урахуванням чого, систематична діяльність фізичної особи, яка провадить операції з продажу (реалізації), у тому числі об`єктів нерухомості, підлягає державній реєстрації згідно з Законом №755.
При цьому доходи, отримані фізичною особою від провадження підприємницької діяльності, оподатковуються відповідно до норм статті 177 Податкового кодексу України.
Вказана діяльність повністю відповідає діяльності позивача як фізичної особи - підприємця згідно КВЕД (70.11.0 організація будівництва об`єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду, 68.3 операції з нерухомим майном).
Пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. (пункт 167.1 статті 167 ПК України).
Правило щодо прийняття рішення на користь платника податків, як встановлено пунктом 56.21 статті 56 ПК застосовується у разі суперечності норм різних законів, нормативно-правових актів чи одного і того ж нормативно-правового акта, що припускає неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків платника податків або контролюючих органів. У випадку, коли норма податкового законодавства викладена чітко, що не створює труднощі для тлумачення її змісту, підстав для її розширеного, поза межами буквального змісту, тлумачення немає.
З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що за результатами перевірки було встановлено порушення статті 58, частини 6 статті 128 Господарського Кодексу України від 16.01.2003 року №436-ІV оскільки здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи-підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї діяльності, відповідно до вимог чинного на той час законодавства, є протиправними діями з боку позивача.
За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 10 510,00 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Укрсиббанк" від 02 березня 2020 року.
З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень і вимоги відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складений 05 червня 2025 року.

Суддя В.М. Олійник