Справа № 200/2472/25
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року Справа№200/2472/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, 85302, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 роки у кількості 70 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2021 роки. 24.02.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити мені грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016, 2017, 2018, 2021 роки. 25.02.2024 Головне управління Національної поліції в Донецькій області листом №55 зі/12/01-2025 повідомило позивача про те, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією, тим самим відмовивши в нарахуванні та виплаті вказаної компенсації.

26.02.2025 позивач звернувся з заявою до Національної поліції України, в якій просив нарахувати та виплатити мені грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2018-2019 роки. 19.03.2024 Головне управління Національної поліції в Донецькій області листом №Г-14/12/01-2025 повідомило позивача про те, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією, тим самим відмовивши в нарахуванні та виплаті вказаної компенсації.

Вважає вказану бездіяльність відповідача протиправною.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (далі ГУНП в Донецькій області) у період з 07.11.2015 по 13.09.2018 та з 06.04.2020 по 09.07.2021. У 2016, 2017 та 2021 роках позивач із рапортами про надання йому додаткових відпусток як учаснику бойових дій не звертався з причин, які не відомі та не залежать від Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Також у 2018 та 2019 роках позивач не зверталвся з відповідними рапортами до ГУНП в Донецькій області, оскільки перебував на посаді в Головному слідчому управлінні Національної поліції України.

Оскільки позивач не подавав відповідні рапорти, вказана відпустка йому не надавалась (адже її надання можливе лише при виявленні у особи бажання використати цю відпустку). Таким чином, вважає, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності та стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій є необґрунтованою.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 10.08.2016.

ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області у період з 07.11.2015 по 13.09.2018 та з 06.04.2020 по 09.07.2021.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 09.07.2021 №386 о/с відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби з 09 липня 2021 року, з встановленням премії у липні 2021 року у розмірі 61,366%, оголошено вислугу років на день звільнення у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 25 років 10 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні 33 роки 03 місяці 23 дні. Крім того, у вищезазначеному наказі вказано про невикористані відпустки за 2021 рік у кількості 23 діб.

Відповідно до довідки управління кадрового забезпечення від 25.02.2025 №246/12/03-2025 додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2016, 2017, 2018 (на дату вибуття до 13.09.2018), 2021 рік в ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 не використовував. Рапорти щодо надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2021 роки до УКЗ ГУНП в Донецькій області не надходили.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів використання позивачем додаткової відпустки учасника бойових дій за спірні періоди.

Вказана обставина відповідачем визнається.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі по тексту - Закон №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з п.19 ч.1 ст.6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

За змістом ст. 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Крім того, ст.16-2 Закону України «Про відпустки» (далі по тексту Закон №504/96-ВР) передбачає, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Таким чином, у випадку звільнення учасників бойових дій, їм виплачується компенсація за всі не використані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за не використані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.

Суд зазначає, що норми Закону №3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі не використані дні додаткової відпустки.

Відповідно до ст.4 Закону №504/96-ВР до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.

При цьому, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

За приписами ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Водночас, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі не використані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період.

При цьому, суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку особистого звернення учасника бойових дій із заявою про виплату йому грошової компенсації, оскільки грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки виплачується разом з компенсацією за не використані дні щорічної основної відпустки та вирішальним при виплаті вказаної компенсації є не використання днів відпусток на час звільнення особи.

Таким чином, під час звільнення зі служби, із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки.

Про наявність спору щодо кількості днів невикористаних позивачем відпусток сторонами не заявлено.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 роки у кількості 70 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому розподіл судових витрат відсутній.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, 85302, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати компенсації ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 роки у кількості 70 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 червня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова