Справа № 260/1026/25
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1026/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Хустська окружна прокуратура звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльності Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області щодо невинесення на розгляд на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 з прийняттям рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України та зобов`язання Іршавську міську раду Хустського району Закарпатської області розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 № 08/1984-23 з прийняттям рішення щодо віднесення зазначеної в ньому земельної ділянки, площею 1,0 га, з GPS координатами 48.395305, 22.965947 до самозалісених земель у порядку, визначеному ч.ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у межах наданих повноважень відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", виявлено факт протиправної бездіяльності Іршавської міської ради, що полягає у не розгляді подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та не прийняття рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісених, площею 1,0 га, з GPS координатами: 48.395305,22.965947, що межує з лісовим масивом Великодільського лісництва філії «Довжанське ЛМГ» ДП «Ліси України» біля кварталу 59 виділу 8, поблизу с.Загаття, Хустського району, Закарпатської області. Зазначене не сприяє реалізації державної екологічної ініціативи "Масштабне залісення України" та порушує інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів.

Ухвалою судді від 03.03.2025 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві від 18.03.2025 року Іршавська міська рада вимоги керівника Хустської окружної прокуратури, викладені в позовній заяві, вважаємо безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так дійсно, 01.12.2023 року до Іршавської міської ради надійшло подання Державного агентства лісових ресурсів Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 щодо віднесення земельних ділянок до самозаліснених.

У цьому поданні зазначено, що за результатами натурних обстежень відповідних земельних ділянок в межах Іршавської територіальної громади виявлено 1,0 га самозаліснених земель: ділянка, площею приблизно 1,0 га з GPS координатами: 48.395305,22.965947. Дана земельна ділянка межує з лівим масивом Великодільське лісництво філії «Довжанське ЛМГ» ДП «Ліси України» біля кварталу 59 виділу 8, поблизу с. Загаття.

Твердження позивача, що нібито міською радою не було надано відповідь на подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23, та про те, що міська рада бездіє щодо прийняття на сесії рішення про віднесення вище вказаної земельної ділянки до самозаліснених є безпідставними, оскільки Іршавською міською радою вище вказане подання Західного міжрегіонального УЛМГ від 30.11.2023 року № 08/1984-23 розглянуто, про що надіслано відповідь адресату від 04.01.2024 року № 01-29/23.

У зв`язку із відсутністю у міській раді технічних можливостей щодо визначення точного місця розташування земельної ділянки на підставі вказаних Західним міжрегіональним УЛМГ GPS координатів 48.395305,22.965947, у відповідь на подання міська рада звернулася до них із проханням надати картографічні матеріали щодо точного місця розташування земельної ділянки та провести натурне обстеження вказаної у поданні ділянки разом з представниками Іршавської міської ради для подальшого прийняття відповідних рішень.

Неможливість точного визначення розташування земельної ділянки, про яку йдеться у подані, має важливе значення для прийняття радою відповідного рішення, оскільки для прийняття рішення на пленарному засіданні ради, уповноваженим відділом готується проект рішення, у якому слід зазначити місцезнаходження земельної ділянки та її орієнтовну площу, а також необхідно провести обстеження ділянки на встановлення факту заліснення. Після чого, проект рішення із доданими документами подається на розгляд профільної постійної комісії, яка за результатами розгляду готує висновки і рекомендації, що розглядаються і враховуються при прийнятті остаточного рішення на сесії ради.

Однак, до цього часу, відповіді від Західного міжрегіонального УЛМГ ні з наданням картографічних матеріалів щодо точного місця розташування земельної ділянки, ні з пропозицією щодо проведення натурного обстеження вказаної у поданні ділянки з представниками Іршавської міської ради, до Іршавської міської ради не надходило, що в свою чергу перешкоджає подальшому розгляду подання та прийняттю відповідного рішення.

Отже, як вбачається із вище зазначеного, Іршавською міською радою було розглянуто подання Західного міжрегіонального УЛМГ від 30.11.2023 року за № 08/1984-23, надано їм відповідь з проханням надати картографічні матеріали щодо точного місця розташування земельної ділянки та провести натурне обстеження вказаної у поданні ділянки з представниками Іршавської міської ради для подальшого прийняття відповідних рішень.

Відповідно, Іршавська міська рада не ухилялась від розгляду вказаного подання на сесії міської ради, а разом з тим, вживає заходів щодо з`ясування точного місця розташування земельної ділянки.

19.03.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає викладені у відзиві на позовну заяву твердження відповідача безпідставними.

Зазначає, що оскільки згідно з ч. 2 ст. 57-1 Земельного кодексу України рішення органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а будь-який інший нормативно-правовий акт не визначає процедуру віднесення земель до самозалісених, у Іршавської міської ради відсутні дискреційні повноваження щодо розгляду питання віднесення угідь до самозалісених за результатами розгляду подання Західного МУЛМГ від 30.11.2023 року № 08/1984-23.

Згідно відповіді Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №08/2860-24 від 27.12.2024 року відповідь від Іршавської міської ради на подання №08/1984-23 від 30.11.2023 року до Західного МУЛМГ не надходила.

Водночас до відзиву на позовну заяву Іршавська міська рада долучила копію листа міської ради № 01-29/23 від 04.01.2024 року, яким інформувала Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, про те, що подання №08/1984-23 від 30.11.2023 року розглянуто, однак рішення міської ради не прийнято, оскільки неможливо встановити де розташована земельна ділянка, а також ідентифікувати земельну ділянку по наданих у поданні Західного МУЛМГ № 08/1984-23 від 30.11.2023 року координатах неможливо через відсутність картографічних матеріалів, та вказала на необхідність проведення натурного обстеження.

Такі доводи відповідача щодо неможливості ідентифікації земельної ділянки площею 1 га є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №08/1984-23 від 30.11.2023 року містить інформацію про земельну ділянку, зокрема, площу самозаліснення - 1,0 га, координати 48.395305, 22.965947, і відомості про склад насадження, зокрема, ділянка самозаліснена буковим лісом, грабом звичайним, вільхою чорною, та дубом звичайним. Дерева бука лісового біля 50-60 років. Залісненість становить приблизно 80%, розміщення на площі рівномірне.

Таким чином, Іршавська міська рада мала об`єктивну можливість ідентифікувати земельною ділянку площею 1,0 га, за координатами з GPS координатами: 48.395305,22.965947, що межує з лісовим масивом Великодільського лісництва філії «Довжанське ЛМГ» ДП «Ліси України» біля кварталу 59 виділу 8, поблизу с. Загаття, Хустського району, Закарпатської області, які вказано у поданні №08/1984-23 від 30.11.2023, а доводи відповідача про неможливість встановити розташування земельної ділянки є безпідставними.

Звертає увагу також на те, що маючи достатньо повноважень, визначених законодавством про місцеве самоврядування, відповідач не вчинив жодних дій на виконання вимог чинного законодавства щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених, в тому числі, самостійного обстеження власних земельних ділянок, з урахуванням вже наданих координат, що надають можливість чітко встановити місце знаходження самозалісеної земельної ділянки, та її площі.

24.03.2025 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив. Відповідач вважає викладені у відповіді на відзив на позовну заяву твердження позивача - керівника Хустської окружної прокуратури безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Твердження позивача, щодо застосування Іршавською міською радою дискреційних повноважень щодо розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 є хибними виходячи з наступного.

Іршавською міською радою, наразі, подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 не винесено на розгляд сесії та не прийнято відповідне рішення з об`єктивних причин та підстав, які на даний час унеможливлюють його розгляд відповідно до вимог чинного законодавства.

Вище наведене свідчить про те, що відсутні всі ознаки протиправної бездіяльності Іршавської міської ради, а навпаки - дії міської ради, спрямовані на вжиття відповідних заходів (з`ясування, яку саме земельну ділянку просить Західне міжрегіональне УЛМГ віднести до самозалісених земельних ділянок; пропозиція Західному міжрегіональному УЛМГ провести спільне обстеження вказаної у поданні земельної ділянки з представниками Іршавської міської ради для подальшого прийняття відповідних рішень; обстеження земельних ділянок на предмет їх ймовірного самозалісення, формування земельної ділянки та внесення відомостей до Державного земельного кадастру) задля належного винесення проекту рішення на розгляд пленарного засідання міської ради та належного розгляду подання Західного міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства на сесії міської ради з прийняттям рішення про віднесення земель до самозалісених у відповідності до чинних норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України та Регламенту Іршавської міської ради.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, судом встановлено наступне.

Хустською окружною прокуратурою встановлено, що на підставі ст. 57-1 Земельного кодексу України, Указу Президента України №228/2021 від 07.06.2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» та розпорядження начальника Закарпатської ОВА від 20.07.2023 року № 660, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, яке є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, звернулося до Іршавської територіальної громади Хустського району Закарпатської області з поданням №08/1984-23 від 30.11.2023 року щодо віднесення земельної ділянки площею 1,0 га до самозалісених земель та внесення даних до Державного земельного кадастру як про самозалісену ділянку з подальшим її закріпленням за постійним лісокористувачем відповідно до вимог ст.17 Лісового кодексу України. Зокрема, щодо віднесення земельної ділянки до самозалісених, площею 1,0 га, з GPS координатами: 48.395305.22.965947, що межує з лісовим масивом Великодільського лісництва філії «Довжанське ЛМГ» ДП «Ліси України» біля кварталу 59 виділу 8, поблизу с. Загаття, Хустського району, Закарпатської області. Ділянка самозаліснена буковим лісом, грабом звичайним, вільхою чорною, та дубом звичайним. Дерева бука лісового біля 50- 60 років. Залісненість становить приблизно 80%, розміщення на площі рівномірне.

Згідно відповіді Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства № 08/2860-24 від 27.12.2024 року відповідь від Іршавської міської ради на подання № 08/1984-23 від 30.11.2023 року не надходила.

В силу наведеної протиправної бездіяльності, що є першою вимогою прокурора, залишається не виконаною імперативна норма закону (ст. 57-1 Земельного кодексу України), яка передбачає прийняття рішення органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки, що є зобов`язальною другою позовною вимогою прокурора.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

При цьому у ст. 1 Лісового кодексу України закріплено, що самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Аналогічне визначення містить Земельний кодекс України (ст. 57-1).

З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях законодавчо встановлено процедуру віднесення земель до самозалісених, яка покликана збільшити лісистість території України.

Зокрема, за ч. 3 ст. 57-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Частиною другою цієї статті визначено, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Віднесення земельної ділянки несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру (ч. 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України).

В силу положень ст.122 Земельного кодексу України Іршавська міська рада є органом місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності в її адміністративних межах, зокрема приймати рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених земель.

Відповідно до ч.5 ст. 46 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок - не рідше ніж один раз на місяць. Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством (ч.17 ст.46 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Враховуючи зазначене, а також те, що подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 належним чином розглянуто не було (рішення по суті не прийнято), питання віднесення вищезазначеної земельної ділянки загальною площею 1,0 га до самозалісених земель підлягає повторному розгляду на наступній сесії Іршавської міської ради з прийняттям рішення відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 ЗК України.

Статтею 74 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Оскільки за приписами Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу органу місцевого самоврядування на те, що ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 3 ст.24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні № 280/97-ВР від 21.05.1997 року встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

В ст.25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні №280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно п.44 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (п.п.7 п.а ст.30 Закону Про місцеве самоврядування в Україні №280/97-ВР).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, що висловлені у постанові від 18.03.2021 року у справі №280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу допущеної бездіяльності на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд погоджується з доводами позивача, що в даному випадку таку протиправну бездіяльність Іршавської міської ради щодо неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 з прийняттям відповідного рішення слід визнати протиправною.

Разом з тим, суд наголошує, що прийняття відповідного рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених земель у порядку, визначеному ч. ч. 2,3,5 ст. 57-1 ЗК України, належать до повноважень органу місцевого самоврядування і суд позбавлений можливості за таких умов вирішувати питання щодо прийняття рішення щодо віднесення зазначених в поданні Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 земельної ділянки площею 1,0 га до самозалісених земель у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі № 2а-204/12).

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, а також допущення протиправної бездіяльності та як наслідок не прийняття відповідного рішення свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах належним та ефективним способом захисту порушеного права, за встановлених обставин, є зобов`язання органу місцевого самоврядування повторно розглянути на найближчій сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині рішення суду.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Частиною 2 ст.6 КАС України, ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року зазначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Хустської окружної прокуратури (Закарпатська область, м. Хуст, вул. 900-річчя Хуста, 16) до в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України (м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9а ), Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Львів, вул. Яворницького, 8б код 44921644) до Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області (Закарпатська область, м. Іршава, пл. Народна, 2 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області щодо неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23 з прийняттям відповідного рішення.

3. Зобов`язати Іршавську міську раду Хустського району Закарпатської області повторно розглянути на найближчій сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 30.11.2023 року № 08/1984-23з прийняттям відповідного рішення.

4. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті